YHDYSVALLAT
KARIBIANMERI - KOLUMBIA
PEKING - KIINA
ULAN BATOR
KASPIANMERI - AZERBAIDŽAN
PARIISI - RANSKA
ISO-BRITANNIA - LONTOO
LONTOO
SKOTLANTI
RUOTSI - TUKHOLMA
AIEMMIN TAPAHTUNUTTA...
Katso tuota. Tuo on vankka auto.
Eikö tuo ole suosittu homojen keskuudessa?
Onko?
-Se on Hammond. -Tuo on Hammond.
Onko tuo autosi?
On se!
Miksi autosi on tuolla?
Laiva jätti minut sinne.
Se tuli tänne,
se käärittiin polyeteeniin ja heitettiin laidan yli minut kyydissä.
Niin he tekevät sen.
Mitä tuossa lukee? "Global Auto."
Kyllä. GAK.
He sanoivat, että se on yhtiö.
Ostin sen englantilaiselta perheeltä, joka oli ostanut talon Toscanasta.
-Tony Blair. -Cherie Blair.
Sting.
Britannian jokainen vähäpätöinen sosialisti on ollut tässä autossa.
Lähdemme nyt Cartagenasta
etsimään monia mielenkiintoisia eläimiä kuvattavaksi.
Katkaravustaminen ja metsätuotteet tuottavat hyvin.
Katso veneitä tuolla.
Niinpä. Mahtavaa, eikö?
Usein huomaa, että vaatimattomat hyödykkeet
tuottavat uskomattomia rikkauksia.
Tuo auto on yksi tyhmimpiä insinöörituotteita.
Jaguaareja on vaikea nähdä, ja ne ovat hyvin harvinaisia.
Tämä on kunnon viidakkoa.
Hyvänen aika. Taisin menettää pakoputken.
Mitä me teemme?
Tänne voisi tulla 40 vuotta näkemättä jaguaaria.
Voisimme käyttää riistakameroitani.
-Hän pysäköi autonsa tuonne. -Kyllä.
Käännä se ympäri.
Kun hän tulee ulos aamulla, osaatko kuvitella hänen ilmeensä?
Hän luulee tulleensa hulluksi.
Yksi, kaksi, kolme, siirrä.
Yksi, kaksi...
Saimmeko kuvia?
No niin, katso. Tuossa!
-Tuo se on! -Tuo on sen pää.
Jaguaari on pataässä.
Se on Saddam Hussein.
Nyt täytyy napata hänen poikansa,
Uday ja se toinen. Mikä toisen pojan nimi on?
Edgar.
Jaguaari hoidettuna kohdistimme katseemme seuraavaan kohteeseen.
Toiseen harvinaiseen ja eristäytyvään olioon,
silmälasikarhuun.
Nyt pitää ajaa 300 kilometriä,
jotta löydämme maaston, jossa voimme kuvata
patakunkun.
Edgar Hussein Paddingtonin.
Ajankuluksi James tarjosi viihdykettä
yrittämällä ohittaa kuorma-autoja yksilitraisella Pandallaan.
Aivan.
Ei.
Hän ei näe niiden ohi, koska ohjauspyörä on oikealla puolella.
Hemmetti vieköön.
Hänen pitää siis syöksyä...
Sitten kuuluu naurettavan kamala ääni, kun hän lähtee.
Hyvät hyssykät. Vauhtia, auto.
Voi luoja.
Nautin tuon katsomisesta.
En voi jatkaa kuorma-autojen ohittelua koko päivää.
Peräaukkoni on vielä riekaleina.
Mikä tätä tyyppiä vaivaa?
En tiedä, mitä hän on käyttänyt, mutta hän ajaa miten sattuu.
Hän on syönyt paljon katkarapuja. Hän on idiootti.
Päivän kuluessa Trump-auto osoittautui taas luotettavaksi.
Voi sentään.
Tuo ei ole hyvä juttu.
Tuo on paha.
Voi ei.
Voi luoja.
Sain viestin, jossa kysyttiin, haluanko palata auttamaan Hammondia
korjaamaan monsteriautoaan.
Anna kun mietin.
En halua.
Tule ulos.
Ilmastoinnin jäähdytin.
Hyödytön.
Voisi mennä huonomminkin.
Voisin olla hän tuolla.
Niin.
Arvaan, että hänen jarrunsa ovat pettäneet,
ja hän on laittanut renkaan tuonne, jottei auto vierisi taaksepäin.
Onko tuo sinun?
Sinun?
Niin. Kuten hän sanoi.
Selvä.
Lopulta maailman paras kielimies sai autonsa liikkeelle
ja meidät kiinni.
Seuraavana aamuna heräsimme kauniissa Villa de Leyvan vuoristokylässä.
Miksi teit näin kaikille housuilleni?
Valitit kuumuutta.
Nyt olen kuuma.
On sunnuntaiaamu espanjankielisessä maassa.
Kello on 8.15.
Mahdollisuus housukaupan auki olemiseen
on nolla.
Jeremy.
-Miten voit? -Huomenta.
-No niin. -Oikein hyvin.
Anteeksi, ei kiva. James ja Richard leikkasivat housuni.
Miksi minut pitää tunnistaa täällä, luojan tähden?
Kun olin selvittänyt housukriisin, jatkoimme matkaa.
Lopulta saavuimme silmälasikarhujen alueelle.
Kuunnelkaa.
En pidä housuistasi.
Ainakin hän yrittää.
Olisit laittanut kaiken peliin.
Ehkä jotain kivaa ulkoilmatyylistä,
kivat chapsit.
Mokkanahkaa, mutta tuuletettu takaa.
Ja tuo paita. Valitsit tuon värin.
Oletko saanut neuvoja?
Saammeko siirtää huomiomme nyt karhuihin,
-Paddingtoniin? -Ihosi hilseilee.
-Käyttäisit kosteusvoidetta. -Mitä?
-Käyttäisit kosteusvoidetta. -Ihan vähän.
-Miksi? -Ihosi hilseilee.
Olet kuiva. Näytät pyramidista löytyneeltä.
Kuunnelkaa. Meidän pitää kääntää huomiomme...
-Pitää kääntää... -Katsotaan tätä sarkofagia.
En laita tuota British Museumiin.
Tämän vainon sietämisen sijaan
vaadin, että lähdemme etsimään Paddingtonia.
Olen nähnyt kuvan näistä karhuista,
mutten tiedä niiden kokoa.
Ovatko ne 60-senttisiä vai kolmemetrisiä?
En vain tiedä.
Ylittäkää nämä viistosti.
Voi paska!
Kappas sinua rengas ilmassa.
Ei saada tätä näyttämään ongelmalta,
koska naiset ja herrat luulevat meitä toivottomiksi.
Yritin ajaa itseni pois,
mikä meni hyvin.
Vauhtia ja voimaa.
Hän kaivoi itselleen kuopan.
Pyysin siis Hammondilta apua,
mutta ennustettavasti
hänen lava-autonsa päätti sillä hetkellä vaihtaa yksipyörävetoon.
Voi sentään.
Oli vain yksi ratkaisu.
Voitko vetää minua, koska olen...
Olen lähellä tulla ulos.
-Tiedämme sen, koska ostit Jeepin. -Niin, tuo on...
Ymmärrän.
Joka kerta, kun avaan nyt suuni,
sinä viittaat...
Se on hienoa.
Hyvä juttu. Olemme kaikki ystäviä.
Köyden kiinnitettyämme olimme valmiita aloittamaan.
Vedän sinua vähän.
-Vedätkö hellästi? -Tästä lähtee.
Se on sinusta kiinni,
koska painoni ei riitä vetämiseesi.
Tästä lähtee. Kolme, kaksi, yksi.
Jännittävää.
Kyllä, anna mennä.
-Fiat Panda. -Hyvä!
Hyvä!
Jeremy Corbyn veti juuri Freddie Mercuryn ulos.
Yhteisymmärrys.
Emme ole hyviä nyrkkimorossa.
Kun se katastrofi oli selvitetty,
Hammond sai nelivetonsa takaisin, ja jatkoimme tehtäväämme.
Aivan.
Mennään karhujahtiin.
Kuitenkin pian...
Voi sentään.
Mitä nyt?
Jokin taisi hajota voimansiirrossa.
Pitäisikö minun vetää Hammondia? Voi luoja.
Vedän Hammondin ulos.
Kun lava-autoni oli vedetty ulos,
löysin pian vian.
Hajonnut vetoakseli.
Tämä taitaa olla nyt kaksipyörävetoinen.
Vaikka oli ollut joitain vastoinkäymisiä,
automme veivät meidät mukavasti sopivaan karhunkatselupaikkaan.
Jeeppini takaosassa on kylmälaukku
täynnä kirpeitä, virkistäviä juomia.
Lämpötila on täydellinen.
En ole hengästynyt. Ei tarvinnut kävellä tänne.
Koska jaguaari hajotti riistakamerat,
tällä kertaa joutuisimme käyttämään valtavaa kärsivällisyyttämme.
Kuitenkin pian...
Olen kyllästynyt!
-Olen kyllästynyt. -Kyllästynyt.
Kyllästynyt!
Jotta elämä olisi mielenkiintoisempaa, me jatkoimme ajamista.
Menemme korkeammalle vuorella.
Tämä on pahinta maastoa Jeepin jousitukselle.
Luoja. Haluaisin tavata miehen, joka laittoi tähän nämä isot renkaat.
Haluaisin kuristaa hänet.
Asiat voisivat olla huonomminkin.
Pidä.
Voi sentään.
Jeremy Corbynillä on näköjään vähän vaikeuksia.
Hän sai sen jotenkin takaisin renkailleen.
Se kulkee yhä.
Mutta sitten...
Voi luoja.
Hetkinen.
Iso kuoppa tuolla.
Näettekö tuon?
Tuo ei ole... Mitä oikein selität?
Se on valtava.
Ei se vain ole.
Paitsi on. Katso sen kokoa.
-Vaikka... -Katso.
-Ei. -No niin.
Pysähdy kuuntelemaan asiantuntijaa.
Leikkaa tuonne päin,
painovoima vie alas.
Sitten vain ajaa ylös toiselta puolelta.
Professori, miten ratkaiset nämä?
-Kuivuit kokoon. -Katso renkaitasi.
-Niin, Hammond. Se on monsteriauto. -Vain kahdessa on veto.
-Se on monsteriauto. -Se ajaa autojen yli.
Olen nähnyt telkkarissa.
-Ne ovat kaksipyörävetoisia. -Niin ovat.
Monsteriauto pystyisi helposti tuohon.
Kun Hammond kieltäytyi suoraan auttamasta,
James ja minä teimme ruumiillisen työn
ja poistimme penkereen laidan.
Jatkakaa vain. Täytätte lopulta kuopan.
Entä tuo sitten?
Tuo lievensi sitä vähän. Pidätkö siitä?
Se on nyt helppo. Pärjäisin Lamborghinilla.
Tuolla pääsi eroon kivisestä osasta.
Renkaat menevät suurin piirtein tuohon.
Ennen valtavaa pudotusta.
Menetit rohkeutesi viimeisen onnettomuuden jälkeen.
Ei tuohon tarvita rohkeutta. Siihen ei pysty.
Se ei ole sama asia.
Sinä teet sen.
-Enpäs. -Kylläpäs.
Enkä.
Tästä lähtee.
-Painovoima vie sinut... -Tiedän, miten painovoima toimii!
Se on tuttu minulle.
Tee se ja aja ylös toiselta puolelta. Vauhtia. Nopeammin.
Voi luoja.
Sillä lailla.
Juuri kuten sanoin. Aja nyt ylös toiselta puolelta.
Hetki.
Sanoinhan, ettei tämä toimisi!
-Sain idean. -Minkä?
Tiedäthän turvakaaren, joka hänellä on tuolla?
-Niin. -Jos haemme hiekkarampit
tukiautosta ja laitamme ne sen päälle, voimme ajaa hänen ylitsensä.
Emmekö voisikin?
Isambard Kingdom May.
Saimme loistavan idean.
En tiedä, mitä he aikovat tehdä.
Tiedän vain, ettei se toimi.
Tämä hiton vehje painaa tonnin.
Varokaa kattoani!
Ei se yllä.
Älä kolhi... Älä viitsi!
Lopulta loistava siltamme oli valmis.
James oli vapaaehtoinen ylittämään sen ensin.
Älä viitsi. Olet varmasti tyytyväinen.
Enkä ole!
Sen ensimmäinen sankarillinen teko.
Ensi kertaa se ei viivytä meitä.
-Näyttääkö hyvältä? -Näyttää.
Ei, vaan naurettavalta.
-Se toimii. -Hyvä!
-Mitä tuosta sanot? -Hyvä!
-Helppo nakki. -Ei nyrkkimoroja.
Emme tee niitä.
Nyt oli minun vuoroni
autossa, joka painoi yli tuplasti Pandan verran.
En edes näe hiekkaramppeja.
En näe tämän puolen ramppia.
Vähän vasempaan.
Sillä lailla. Aja suoraan.
Todella vähän vasempaan.
Tuo on hyvä.
Aivan reunalla.
Hyvin hitaasti pikkuisen vasempaan.
-Tuo on oikeaan, idiootti. -Oikein.
Siinä kaikki.
Pysähdy.
Pysähdy siihen.
Se hajoaa. Ei se onnistu.
-Mitä? -Ei se onnistu.
Niin, mutta pysäytit minut,
eikä sitä voi muuten kuvailla,
-Hammondin auton päälle. -Tiedän.
Älä heilu liikaa.
-Älkää huoliko autostani... -Emme huoli autostasi!
Koska Hammond ei auttanut,
vaikka sai meidät tähän sotkuun,
minun piti hakea kuvausryhmä vahvistamaan hiekkaramppeja.
Meidän pitäisi saada luontokuvaus näyttämään helpolta ja mukavalta.
Tämä ei toimi.
Kun vahvistukset olivat paikoillaan, oli aika jatkaa.
Pidä se tuossa.
Juuri tuolla linjalla.
Hyvä!
Hienoa!
-Jatketaan. -Aivan.
He pääsivät yli.
Voi luoja.
Miksi olet pysähtynyt?
Et usko tätä.
Mitä?
Täällä on joki.
Pääsemmekö sen läpi?
Emme ikinä.
Mitä te teette?
Mutkan takana on joki.
-Niin. -Tukossa.
Olette olleet poissa...
Mitä hyötyä tuosta oli?
Ainakin autosi oli kahdesti hyödyllinen.
-Se oli. -Emme saavuttaneet mitään
muuta kuin autoni tuhoamisen ja sen sillaksi muuttamisen.
Se piti tehdä paluuta varten.
Täsmälleen.
Jos ette olisi menneet tuonne,
ette tarvitsisi siltaa paluuseen.
Niin, mutta tiesimme joesta vasta, kun menimme tuonne.
Koska väittely ei johtanut mihinkään,
vedimme kiittämättömän Hammondin pois kuopastaan
ja etsimme toisen reitin vuorelle.
Odotan todellakin karhun näkemistä.
Pidän kaikista karhuista, paitsi jääkarhuista, joita vihaan.
Ne ovat ilkeitä ja syövät koululaisia.
Iloisina me löysimme pian toisen sopivan paikan,
jossa huomasin, että minulla oli pieni ongelma.
En ole riittävän korkealla nähdäkseni pensaikon yli.
Et voi sille mitään nyt.
-Mitä? -Ole hiljaa. Et voi sille mitään.
-Olisinpa vähän korkeammalla. -Katso, kuinka korkealla olet.
Asetuimme odottamaan.
Mutta pian
ja väistämättä...
-Kyllästyttää. -Niin minuakin.
Tämä käy tylsäksi.
On mennyt 20 minuuttia.
Mitä se oli?
Karhun ääntä.
-Nyt ei kyllästytä. -Se on karhu.
-Se on karhu! -En näe sitä.
-Se on upea. -Tuolla on karhu.
Niin on. Se liikkui.
-Näen sen kasvot. -Kyllä vain.
Otin kuvan karhusta.
Pois tieltä.
Miksei se tule tänne?
Luultavasti koska puhut.
Olemme liian silmäänpistäviä.
-Pelotamme ne pois. -Te pelotatte.
Sinun ja hänen autonsa ovat liian kirkasvärisiä.
Tiedän.
Hammond ja May olivat samaa mieltä, että autoni oli hiljaisin.
He ehdottivat, että matelen kohti suurinta lihansyöjänisäkästä
koko Etelä-Amerikassa.
Se tulee. Lähietäisyyden ase. Liian lähellä isolle pyssylleni.
Se tulee.
Ja sitten kaiken lisäksi...
Karhu paskoo metsään.
Nyt olen nähnyt kaiken.
Edgar Hussein on hoidettu.
Patakunkku, ruksi.
Siksi palasimme tielle ja jatkoimme eteenpäin.
Saavuimme myöhään sinä iltana pääkaupunkiin, Bogotáan.
Nukuttuamme kunnolla kokoonnuimme suunnittelemaan seuraavaa siirtoamme.
-Huomenta. -Mikä naamaasi vaivaa?
-Eikö se ole hyvä? -Ei.
Kuin olisi Laulavassa salapoliisissa.
Niin on.
Se hiton katto.
-Kuunnelkaa. -Anteeksi. Olen hetken haltioissani.
-Kuuntele. -Minä palasin.
Kun olit näköjään ostamassa uusia toimintahousuja aamulla,
hankin kirjan.
Kaikki Kolumbian villieläimet ovat tässä kirjassa.
Olen käynyt sen läpi.
Arvatkaa, mitä siellä ei ole.
Virtahepoa.
Tähän mennessä meillä on pulu, koira, hevonen...
Aasi.
Älä puhu niistä.
-Jaguaari. -Jaguaari.
-Karhu. -Kyllä.
Kondorikotka on seuraava.
Olisi syytä muokata autoja kevyesti.
Olen samaa mieltä.
Saatan pelottaa niitä vähän ja voin tehdä muutoksia.
-Ajattelen... -Voisin antaa autolleni
katon.
Hyvä idea.
Hilseilevä ulkonäkösi on todiste.
Näytät 80-luvun Michael Gambonilta.
Olen 80-luvun Michael Gambon.
Sitten menimme ostoksille Bogotán valtavalle autoalueelle.
20 korttelia pelkkiä autonosia myyviä kauppoja.
Jos sanon suoraan, tarvitsen
autoni parantamiseen
vain jonkinlaiset tikkaat, jotta pääsen korkeammalle kuvaamaan.
Tuolin, jossa istua,
ja katon.
Kultahiekkaa.
Katsokaa tätä.
Tämä on täydellinen.
Saanko 20 metriä?
Tuo ei ole hyvä merkki.
Kun olimme ostoksilla, sain kiehtovan puhelun.
Tänään iltapäivälläkö?
Toki.
Selvä.
Hyvä on. Hei.
Kolumbialaiset järjestäjämme soittivat. He sanoivat,
että haluavat meidän kokeilevan tänään iltapäivällä jotain, josta he sanovat
Kolumbian olevan kuuluisa.
Jep.
Jalkapalloa.
Tarkalleen ottelu Grand Tourin tiimin
ja kolumbialaisten järjestäjiemme välillä.
Hammond ei voinut pelata huonon polvensa kanssa. Hän teki itsestään managerimme.
Pelaammeko 5-4-4?
-Epäilen. -5-4-3?
-5-2... -Montako pelaajaa meillä on?
Kahdeksan per joukkue.
-Kolme. Me pelaamme... -Tiputa sitten viitonen.
Kolme...
Neljä, kolme...
Kun katsojat kävivät kuumana,
peli alkoi.
Koska olin suurin pelaajamme,
minut laitettiin maaliin, mikä meni hyvin.
Tuomari oli myös aika ankara.
Mitä?
-Miten se voi olla käsipallo? -Hänellä ei ole kättä.
Ottelu jatkui tekemillämme siisteillä taklauksilla.
Ja lopulta maalilla.
Mutta torjuntani tuotti joukkueelle edelleen pettymyksen.
Eikä!
Vaikka olin antanut kaikkeni...
Yskin juuri keuhkoni pihalle.
Minut vaihdettiin lopulta erikoisjoukkojen turvamieheemme,
joka pärjäsi hyvin pikselöidyistä kasvoistaan huolimatta.
Voimme mennä muuttamaan autojamme, koska emme pelaa.
Niin.
Ongelma on, ettei kukaan voi kuvata meitä.
Koska he pelaavat jalkapalloa eivätkä lopeta.
Jätetään heidät hiljaisesti pelaamaan.
Jatketaan hommia.
Ei kukaan jää kaipaamaan meitä.
Seuraavana aamuna
kuvausryhmämme vahingoittumattomat jäsenet palasivat töihin.
Oliko se todella 6-2?
-Kyllä. -Oli se.
Kyllä.
Ongelma oli, että meidät vaihdettiin liian aikaisin.
Luulen niin.
Kuulkaa, saimme kuvausryhmän takaisin,
joten laitetaan heidät töihin
ja katsotaan autojamme.
-Teidän pitää etsiä omani. -Missä se on?
Omasi on naamioitu pensaaksi teollisuusalueen pysäköintipaikalla.
-Naamioin sen. -Olet maalannut sen.
Siinä on laskettava verkko, joka menee ikkunoiden päälle,
kun käytän sitä piilona. Siinä on sisäänrakennettu...
Sitä on nostettu,
koska yksi ongelmistani on ollut maavara.
-Niin. -Mitä?
Nauroit kaksi päivää Hammondille ja minulle,
koska autojamme on nostettu. Haukuit niitä kamaliksi
ja nyt teit täsmälleen samoin.
Sen sijaan, että sanot nostavasi autoasi,
-mikset sano pilaavasi sen? -Kyllä.
Olet pilannut sen.
Katsotaan. Tein sen hienovaraisesti.
Miltä luulet Tony Blairista ja Gordon Stingistä tuntuvan,
kun he näkevät sinun tehneen heidän Pandastaan monsteri-Pandan?
Iloiselta. Tuo on kommunistinaamiointi.
Sain sen venäläisen tankin kuvasta.
Kuulutusjärjestelmä on minun ideani. Teen aina tämän.
-Ei se ole kuulutusjärjestelmä. -On se.
Se on lintu- ja eläinkutsujärjestelmä.
Minulla on iPad. Autossa on muita tabletteja,
joista voin valita eläinten ääniä
ja soittaa ne noilla kaiuttimilla. Se on houkutin.
Voimmeko siirtyä Hammondiin, joka on tietenkin...
-Jos löydätte sen. -...aivan hullu.
Minäkin valitsin naamioinnin. Sehän on vihreä, kuten näette.
Korjasin vetoakselin.
Se on ainoa mekaaninen työ, koska muuten
auto on ollut täydellinen.
Niin, tämä rakennelma
-on piilo. -Tiedän, mikä se on.
Se on piilo monsteriautossa.
Eläimet pelkäävät ihmisiä eivätkä näe niitä.
Tuo kaikki laskeutuu alas.
Siellä on kaikki tarvitsemani, koska usein istuu ja odottaa
pitkään kuvaamista. Olemme oppineet sen.
Voin kokata, syödä ja viihdyttää itseäni
odottaessani, että voin ottaa palkintoja voittavan eläinkuvan.
-Tämä pyörii 360 astetta. -Ymmärrän.
Koska kyse on sinusta, laitoit kaksi kameraa kuvaamaan itseäsi.
Kyllä. Se on tärkeintä.
Pidän ajatuksesta, että te kaksi ääliötä
olette päättäneet pystyä naamioimaan autonne niin,
etteivät eläimet näe niitä.
Olen jo todistanut, että voin ajaa omani kiinnostuneen karhun viereen.
Mitä olet tehnyt omallesi?
Mikä tuo takana on?
Se on saksilava.
-Mikä? -Saksilava.
Sillä noustaan ylös.
-Sitten minulla on... -Alatko ikkunanpesijäksi?
Tästä puuttui vain kunnon korkeus.
Nyt minulla on se.
-Kuinka korkealle se menee? -11,5 metriin.
-Oikeastiko? -Niin.
Se kaatuu.
Siksi asensin tuet.
Ne eivät ole riittävän leveällä eivätkä riittävän isot.
-Ne liukuvat... -Paljonko tuo painaa?
Lisäsin puoli tonnia.
Olen tehnyt muutakin.
Moottoriini syötetään happea.
-Miksi tarvitset happea? -Menemme hyvin korkealle.
-11,5 metriinkö? -Ei, vaan 4 600 metriin.
Korkeammalle. Lähes 4 900 metriin.
-Oikeastiko? -Miksi?
Kondorikotkat. Ne ovat taivaalla.
Niin, mutta lentävät maan päällä.
Tiedän, mutta niiden saamiseksi meidän pitää mennä korkealle.
Ei niitä saa kiinni kuvatakseen niiden kasvot.
Uskokaa pois, jos haluaa kondorikotkan, pitää mennä korkealle.
Voi luoja.
-Mitä? -Minäkin näin sen.
Mitä, kattoniko?
Oliko tuo ainoa kangas,
-jonka löysit katoksi? -Mitä nuo ovat?
Villieläimiä.
Tuo on lastenhuoneeseen, eikö?
Se pitää auringon ja sateen poissa päästäni.
Sateen?
-Se pitää auringon poissa. -Todella kiva asennus.
Laatutyötäkin. Olet todella...
-Ihan paska. -Minulla on happea korkealle,
-minne me menemme. -Niin.
Tuo estää kasvojani hajoamasta.
-Eikä estä. -Ja tuolla voin kuvata lintuja.
Etkä voi.
Koska kondorikotka-alueelle oli toiset 300 km ajomatkaa,
päätimme aloittaa heti.
Teittekö te kaksi tämän?
Kyllä.
Ajattele sitä mainostamisena.
Minkä mainostamisena?
Itsesi, kamu.
Sinun täytyy työstää esillepanoasi. Näytät paskalta.
Miten suljen sen?
Ohjeet ovat näytöllä.
Se on loistava tapa särkeä jää.
En kuule omia ajatuksiani.
Totuus on, että ihmiset, jotka eivät katsoisi sinua kahdesti, katsovat nyt.
Kyllä, anteeksi.
Missä tämän pirun vehkeen kaiuttimet ovat?
Voi luoja, ne on muovattu.
Ei, en kestä tätä. Ei enää.
En tiedä paljoa tekniikasta, kuten tiedätte,
mutta tiedän, että jos repii riittävästi johtoja irti,
voi korjata mitä hyvänsä.
Näin on parempi.
Nyt musiikin loputtua
olen huomannut pienen ongelman muutostyössäni.
Mikä se on?
Aika paljon kolinaa.
En halua puhua liian pian, mutta suuret renkaani taitavat toimia.
Auto kulkee. Ne eivät hankaa mihinkään.
Ajomukavuus on yhä kohtuullinen.
Kun lähdimme Bogotásta ja lisäsimme vauhtia,
muutoksistani tuli vielä ärsyttävämpiä.
Tilanneraportti: ei mene hyvin.
En kuule saksilavan kolinaa enää,
mutta vain koska katto lepattaa hemmetisti.
Ja ohjaus on huolestuttavan kevyt.
Aina taakse asti.
Takarenkaat eivät myöskään koske pyöräkoteloihin.
Paitsi nyt.
Ja nyt.
Pandassakaan ei mennyt kovin hyvin.
Alan kuulla hälyttäviä ääniä autostani.
Ajattelin jakaa ne kanssanne.
Tuossa on yksi.
Aivan kuin renkaat olisivat liikkuneet navoilla
ja alkavat koskea pyöräkoteloihin. Kuuletteko tuon?
Jotta katto ei lepattaisi,
laitoin yksijalkani tähän pitämään sen tiukkana. Se ei toiminut.
Kolinaa, rengasääniä, lepatusta.
Niin, huono homma.
Voisi olla huonomminkin.
Helkkari.
Aika huono juttu. Mutkissa,
kun auto kallistuu puolelta toiselle,
suurempi rengas on hangannut täyttöputkeen
korkista tankkiin asti. Se on tehnyt pienen reiän siihen.
Polttoainetta ryöppyää ulos.
Sen takia olin vähän pöllyssä ajaessani.
Luulin sen johtuvan korkeudesta, mutta syy olivatkin bensahuurut.
Teen niin,
että tyhjennän tankin puoleen,
jotta pinta on putken tuon osan alapuolella.
Paikkaan reiän,
laitan polttoaineen sisään ja kunnon renkaat takaisin.
Kun May teki niin kuin sanoi,
Hammond ja minä otimme eläinkuvia...
Hienoa.
Sain sen.
...maastossa, joka oli käymässä aivan upeaksi.
Kolumbian monipuolisuus on kaikkein yllättävintä.
Yhtenä hetkenä näyttää Japanilta.
Sitten Yorkshiren laaksoilta.
Sitten Itävallalta.
Sitten Kalifornialta.
Aivan kuin maailman huippukohteet olisivat samassa paikassa.
Jessus. Katsokaa nyt tuota.
Lopulta kokoonnuimme taas yhteen.
Ja koska vaadin, aloimme kiivetä 4 900 metriin,
jossa tiesin kondorikotkien olevan.
En malta odottaa kondorikotkan näkemistä,
koska ne ovat yksi erinomaisimmista luomuksista
maan päällä.
Ne ovat suurenmoisia.
Ne voivat pysytellä 5 500 metrissä koko päivän.
Ehkä heilauttaa siipiään kerran.
No niin, herrat, ohitamme nyt 3 000 metriä.
Miltä lämpömittarinne näyttävät?
Omani on todella kuuma.
Outoa kyllä, autoni ei kuumene liikaa.
Mutta se tuottaa höyryä.
Ehkä korkki ei ole täysin tiivis.
Ja ympäröivä paine laskee.
Jep.
Miksi hän sanoo "ympäröivä paine"?
Miksei pelkkä paine?
Pian ajoimme pilvien sisään
ja pysähdyimme kuvaamaan jotain muuta,
josta ajattelimme Amazonin pitävän.
Kolibrin.
Ikävä kyllä näiden ihanien pikku otusten houkuttelemiseksi
jouduimme ryhtymään rajuihin toimenpiteisiin.
Tiedättehän, kuinka luontokuvaajat kertovat, miten ottivat kuvan?
-Kyllä. -He eivät varmasti sano:
"Sitten laitoimme punaista huulipunaa."
-Eivät. -En ole nähnyt siitä mainintaa.
He eivät myöskään sano, että jos haluaa linnut tosi lähelle,
täytyy laittaa muovikukka suuhunsa.
Tuo on ihana. Katsokaa tuota.
Ne ovat todella kauniita.
Hitto. Pitää päästä kauemmas.
Saitko sen?
Eeppistä.
Täytyy sanoa, että kaikista tekemistäni asioista
tuo on aika kärjessä.
-Niin, se on kaunis. -Tuo saattaa olla suosikkini.
Nyt, kun olemme kuvanneet yhden maailman pienimmistä linnuista,
on aika jatkaa ylöspäin.
-Etsiä yksi suurimmista. -Mikä?
Etsimme kondorikotkan.
Eivätkö nuo olleet niitä?
Jatkoimme Jeremyn matkaa taivaaseen.
Olemme noin 3 500 metrissä.
Kiipeämme yhä.
Autolla menee huonosti.
Moottori polttaa hapen ja bensan seosta.
Pääasiassa happea. Happipitoisuus laskee, joten ei voi polttaa niin paljon bensaa.
Moottori tuottaa vähemmän voimaa.
Täytyy valita kakkonen.
Kiipeä, Pepe.
Pidä lämpötilaa silmällä.
Se työskentelee erityisen lujasti.
Saatan ylittää kriittisen tason, jossa tämä auto
ei saa imettyä riittävästi happea bensan sekaan poltettavaksi.
Sitten siltä loppuu puhti.
Hyvä asia on, että kun kollegani maalasivat autojaan,
asensin omaani happisäiliöt.
Kun alkaa olla vaikeaa, syötän
puhdasta happea moottoriin ja itseeni.
Voi luoja.
Kulje nyt.
Miten monsteriautossa menee?
Ei hyvin. Se on alkanut vinkua ja käydä hyvin kuumana.
Ohitimme juuri 4 300 metriä.
Veto alkaa loppua.
Annan moottorille happea.
Sillä lailla. Kaksi naksahdusta.
Katsokaa tätä.
Kiihtyvyys on palannut.
Ero on huomattava.
Johtaessani hengästyneitä kollegojani jatkoimme kiipeämistä.
Pian löysimme itsemme tulivuorelta.
Viimeinen purkaus oli 80-luvulla.
Se tappoi 25 000 ihmistä.
En ole nähnyt paikkaa, jossa olisi vähemmän eläimiä.
Kondorikotkat elävät täällä.
Ne tulevat ja syövät tulivuorihiiriä.
Tuhoat automme.
Happea on vain sinulle ja autollesi,
emmekä näe mitään!
Hammond puhui asiaa, koska kondorikotkia ei ilmaantunut.
Eikä mitään. Pitää mennä korkeammalle.
Etsiä Colin Kondorikotka.
Pitäkää kiirettä. Seuratkaa minua.
En pääse lujempaa.
Kaasu on pohjassa.
Lämpötila nousee nopeasti.
Yhteensä 4 700 metriä.
Voi luoja. Ei kai taas jyrkkä.
Kyllä.
Sitkeä pikku Pandani pärjäsi varsin hyvin.
Kunnes se hajosi.
Helkkari.
Akkuni on täysin loppu.
Yritän työntää sinut tällä käyntiin.
Olen hellävarainen.
Työnnä puskurilla äläkä renkailla.
Tajuat varmaan sen.
Hajotit ikkunani.
Jumala on olemassa!
Peruutan, jotta voin viihdyttää itseäni tätä katsomalla.
Peruuta.
Takapuskurisi on irti toiselta puolelta.
Voi luoja. Autoni sammui, ja se keittää.
Keittää kunnolla.
Ainoa vaihtoehto oli yrittää pitää ilma virtaamassa jäähdyttimen läpi.
Lähdin siis taas liikkeelle.
Se ui tuhkan läpi.
Se on ongelma.
Se on kuumempi kuin ikinä, enkä pidä tästä reunasta.
Tuo pelästytti minut.
Clarkson, kuinka pitkä matka vielä paikalle, josta ei saa kuvia?
Ei paljon pidempi, vain pari...
Vähän.
Hän ei tiedä.
Sitten näin harjanteen, jollaisen päällä kondorikotkat liitelevät.
Sen saavuttamiseksi meidän pitäisi poistua tieltä.
Näytetään noille kahdelle, mihin Jeep pystyy.
Sillä lailla.
Ei, en pääse tuonne ylös.
Tuo ei vain toimi.
Se on kuin talkkijauhetta.
Ei.
Taas jumissa.
Vauhtia, Jeep.
Hyvä, pikku kaunokainen.
Taisin yrittää vähän liikaa.
Katsokaa noita kondorikotkia. Niitä on kaikkialla.
Ei se toimi.
Myönnetään se.
Sain loistavan idean.
Poistutaan tältä tomuiselta osalta.
Asetetaan piilomme tuonne ylös.
Kyllä.
Ajoimme siis pois tomusta,
etsimme uuden todennäköisen paikan
ja kun pilvet haihtuivat,
aloimme valmistautua valokuvaamaan.
Verkon ideana on, että se estää laseja heijastamasta,
jonka eläimet näkevät hyvin.
Tälläkin puolella oli verkkoa.
Katsokaa, se on valmis.
Menetkö sillä ylös?
Miksen menisi?
Yhdestä syystä.
Näetkö maksimikuorman, 159 kiloa?
Et nouse mihinkään.
Kamera on aika painava.
Niin, kamera.
Tämä on korkeammalla kuin miltä esitteessä näytti.
En pitäisi tuosta.
Tuo on todella kamalaa.
Jatka, kunnes päätypala putoaa.
-Menkää te autoihinne. -Kyllä.
Hyvä on.
-Voinko toistaa yhden asian? -Minkä?
-Hiljaisuus on avain. -Samaa mieltä.
Tuo harjanne näyttää lupaavalta.
Aivan.
Missä se on?
Ei, vähän takaisin.
En pysty. Täytyy mennä kokonaan ympäri.
Kuulen sinut tänne asti.
Tuo tuolla. Seis.
Selvä.
Taidan keittää kahvia.
Anteeksi.
Sitten oli Mayn vuoro häiritä rauhaa.
Mikä tuo on?
Lintujen kutsuhuuto.
Se on sorsa.
Hetkeä myöhemmin kuului vielä pahempi ääni.
-Voi luoja. -Jessus.
Olisipa jotain korkeaa metallista, joka houkuttelisi salamoita.
Koska en halunnut käristyä, laskeuduin nopeasti.
Sitten yritimme paeta myrskyä.
Mikä ei onnistunut.
Jeesus Kristus!
Olemme 400 km päässä päiväntasaajalta
tulivuorella pahassa raekuurossa.
Kuinka paljon rakeita taivaalla on?
Rakeita tulee nyt sisään.
Ne pomppivat takaa sisään.
Saimme silti hienoja kuvia kondorikotkista.
Katsokaa tätä.
Elämä Jeepissä oli kamalaa.
Voi luoja!
Jäätä valuu niskaani.
Sulatan jään selkänojastani.
Helkkari.
Richard oli hyvin myötätuntoinen.
Voi sentään.
Onpa paljon lunta.
Ilo.
Iloinen hetki.
Armeliaasti myrsky meni ohi.
Joten ajoimme alas kuoppaista ja jäistä vuoristotietä
pitkälle yöhön.
Seuraavana aamuna heräsimme ajattelemaan asioita uusiksi leirissä
kaupungin laitamilla.
Mitä sinä teet?
Sanoinhan, että kondorikotkat elävät täällä.
Se ei elä.
Se eli tuolla ylhäällä, sai moottorivian
ja tippui tähän.
Ei väliä, miten se päätyi tänne.
Se on täällä, ja sain kuvia siitä.
Olemme siis valmiita.
Ei tuota voi laittaa Amazon-näytönsäästäjään.
-Miksi ei? -No...
Se on menettänyt paljon majesteettisuuttaan.
Mutta se on kondorikotka, joten olemme valmiita.
Siinä se. Olemme valmiita. James?
-Sain kuvan kondorikotkasta. -Saitko?
-Teitkö sen? -Tuo on viimeinen. Se on kondorikotka.
Kamerassa. Valmis. Häivytään.
Hammond oli kuitenkin väärässä.
Meidän piti etsiä vielä yksi eläin.
Se, joka ei käynyt järkeen.
Virtahepo.
Kuunnelkaa.
Tämä on ilmiselvästi jonkinlainen kaupunki.
Olen journalisti ja hiton hyvä sellainen.
Käyn siis kaupungissa
ottamassa selvää tästä virtahepotarinasta.
Piiloni ei pärjännyt viime yön ajomatkassa.
Huomaan sen. Ei kameranikaan.
Se on huurussa.
Autoni kaatui viime yönä.
En tiedä siitä mitään.
Pysäköityämme aloin harrastaa journalismia.
Aivan kuin olisin taas Rotherham Advertiserissa.
Paitsi paikka ei muistuta Rotherhamia.
Virtahepo.
Virtahepoja?
Kukaan ei tiedä.
Journalistisen hudin jälkeen...
Anteeksi.
...päätin tehdä taidetta sen sijaan.
Mitä?
Kyllä. Missä?
Mitä sanoit? Minulla on espanjaa puhuva kuvaaja. Missä hän on?
Mitä tuo tarkoittaa?
Ne ovat täällä.
-Ovatko ne täällä? -Ovat.
Missä ne ovat?
Saatuani tiedot palasin kollegojeni luo.
Onnistiko?
Enemmänkin.
Kuulin hämmästyttävän tarinan.
Ilmeisesti Kolumbiassa oli tyyppi,
joka vei metsätuotteita ympäri maailmaa.
Todella menestynyt.
Niin menestynyt, että hän osti lemmikkivirtahepoja.
Kuka hän oli?
Joku Pablo.
-Poliisi ampui hänet. -Miksi?
En tiedä.
He ampuivat hänet. Hänen kuoltuaan virtahevot karkasivat.
Ne ovat eläneet luonnossa ja lisääntyneet.
Täällä on siis villejä virtahepoja.
Tiedän, missä ne ovat.
Vain 120 km päässä.
-Olemme mukana. -Tehdään se.
Juokaa kahvinne loppuun.
-Erinomaista. -Järisyttävä uutinen.
Tälle 120 km matkalle
haittaisiko kumpaakaan teistä, jos muuttaisin autoani
poistamalla muutokset?
Poistettuamme muutokset autoistamme päätin, että ennen lähtöä
piti tehdä pikku homma.
Olen lainannut Hammondilta jotain ärsyttääkseni Maytä.
New Labourin Fiat Pandan näkeminen Brexit-tarran kanssa...
ÄÄNESTÄ BREXITIÄ
Se on kuin laittaisi "Minä sydän Meksiko" -tarran
Donald Trumpin pedon taakse.
Siis hänen autonsa, ei...
Edessä oli viimeiset 120 km
2 100 km matkastamme
eräässä maailman uskomattomimmaksi osoittautuneessa maassa.
Jos yhdistäisi Kanadan, Venäjän ja Australian,
ei saisi samaa monimuotoisuutta
maaston, lämpötilan ja villieläinten osalta,
jonka olemme nähneet
tällä eeppisellä matkalla.
Emme tietenkään olisi nähneet mitään siitä
ilman autojamme.
Saanen muistuttaa, että tämä on pieni,
49-hevosvoimainen, yksilitrainen viistoperä.
Se on vaatimaton auto.
Kuitenkin vaatimattomuus on sen voima,
koska se on tehnyt kaiken sen, mitä kaksi muutakin autoa.
Se nousi samoille vuorille.
Se on ajanut samoilla uraisilla poluilla.
Se on ylittänyt samat pienet joet.
Se on aivan loistava. Pidän siitä paljon.
Tällä matkalla kamera- ja tuotantoryhmät
menettivät kuusi melkein uutta Toyota Land Cruiseria.
Hammond menetti vetoakselin.
May menetti valtaosan sähkölaitteista ja starttimoottorin.
Mutta tämä ei mitään.
Mikään ei ole hajonnut.
Se on selvittänyt kaiken, minkä Kolumbia on heittänyt sen eteen.
Äärimmäiset lämpötilat ja korkeudet.
Uskomattomat tiet, ja se on vain sanonut: "Entä sitten?"
Se on äärimmäisen epämukava.
Jos osuu kuoppaan riittävän lujaa,
se työntää selkärangan päälaen läpi.
Mutta, ja tämä on tärkeämpää,
pidin siitä, kun tulimme tänne,
ja pidän siitä nyt vielä enemmän.
Sillä on vankka sydän.
Ymmärrän, ettei James Bond aja monsteriautoa.
Yksikään pukumies ei ole ikinä ajanut monsteriautoa.
Ne eivät ole siistejä.
Voisi väittää, kuten kaksi muuta on tehnyt,
että ne ovat ääliömäisiä ja tyhmiä.
Tai voisi väittää, että ne ovat kivoja.
Koska sitä ne ovat. Ne on rakennettu tuomaan hymyn huulille.
Minua hämmästyttää, että jopa kaikkine muutoksineen,
jotka tekivät siitä huonomman...
Se on liian korkea, leveä ja hidas, ja se ylikuumenee.
Silti se on tehnyt kaiken, mitä kaksi muuta autoakin.
Mikä tekee siitä parhaan.
Helposti, minun mielestäni.
Autoni sammui taas.
Autoni sammui juuri taas.
Minä pysähdyn.
Olitko juuri kehunut kameralle, kuinka hieno auto se on?
Saatoin kehua.
Lopulta Trump-auto toimi taas.
Pian olimme lähellä viimeistä kohdettamme.
Tämä on ilmeisesti se alue, jossa liikemies asui.
Jos kulkee hänen pakotietään pitkin...
-Siis mitä? -Pakotietä.
Hän rakensi sen poliisien tulon varalta, jotta pääsisi karkuun.
-Se ei sitten ollut kovin hyvä. -Ei niin.
Sen varrella on allas, jossa virtahevot elävät nyt.
-Kohde hankittu. Tehdään se. -Siinä se.
-Tehdään se. -Virtahepoja.
Pikainen pyrähdys pakotietä pitkin.
Veden äärelle, napataan kuva virtahevosta.
Niin, katsojat, noin kilometri jäljellä,
eikä monsteriauto ole ajanut ylitseni.
Olen todella ilahtunut.
Hammond, näen vain sinut takanani. Näetkö Clarksonin takanasi?
En. Etsin juuri häntä.
Sillä hetkellä
huomiomme vei edessämme oleva näky.
Tuo on lampi.
Kyllä.
-Meillä on mahdollisuus. -Mitä?
Tuo näyttää virtahepomaiselta lammelta.
Kuka laittoi tuon... Laitoitko tuon autooni?
-Minkä? -Tuon tarran.
Laitoit sen, kun teit muutostöitäsi.
-Älä ole naurettava. -Olin yllättynyt.
Se on vahva kanta sinulle, mutta...
Teit tuon, kun pysähdyimme tankkaamaan, eikö niin?
Se on ollut siinä muutoksistasi asti.
Eikä ole.
Huuda lujaa ja ylpeästi. Älä anna ystäviesi nähdä sitä.
On tärkeitä tehtäviä tehtävänä.
Jeremyn odottamisen sijaan
päätimme olla valmiina siltä varalta, että viimeinen kohteemme ilmestyisi.
Hammond.
Hussein, olet tähtäimessäni.
Katso sen suurta, lihavaa naamaa.
Kyllä.
Siinä se.
Tuo on mahtavaa.
Virtahepo.
Valokuvia virtahevosta.
Onnittelut.
Teimme hyvää työtä.
Me onnistuimme. Missä...
Niinpä. Olen ollut huolissani siitä.
Jos hän pääsee tänne,
tajuathan, että se on ensimmäinen kerta,
kun näiden matkojen auto on päässyt loppuun asti ilman yhtään vikaa.
Siinä ei ole hajonnut mitään.
Tämä on ainoa kerta ikinä, kun auto pääsee loppuun asti.
-Olet oikeassa. -Se ei ole hajonnut lainkaan. Ennätys.
Putosikohan hän siltä pelottavalta sillalta?
En tiedä.
Ajoi liian lujaa, koska olemme lähellä loppua.
Yritti tehdä jotain... Hetkinen.
-Onko tuo? -On se.
Hetken riemu, jota seuraa vakava masennus.
-Missä olet ollut? -Tervetuloa.
Olen korjannut kameraani.
Et tarvitse sitä.
Me teimme sen. Saimme virtahevon kuvat. Se on tehty.
Olemme lopettaneet.
-Katso virtahepoa. -Saimme kuvia virtahevosta.
Se tuli esiin pari minuuttia sitten.
-Onko tämä siis loppu? -On. Työ on tehty.
Pääsimme koko ohjelman läpi mainitsematta kokaiinia.
Sanoimme ennen tänne tulemista, ettemme käyttäisi K-sanaa.
Meidän piti olla ensimmäiset Kolumbiaan tulevat ihmiset, jotka eivät puhu siitä.
Anteeksi. Se vain lipsahti.
Sen kamalan pettymyksen myötä on aika lopettaa.
Toivottavasti nautitte ottamistamme valokuvista.
Eivät he nauti.
-Jotkut ovat aika hyviä. -Yksi tai kaksi ovat hyviä.
-Ei. -Ihan sama. Nähdään pian.
Näkemiin.