DETROIT USA
KARIBISKA HAVET - VENEZUELA GUYANA - BOGOTÁ - COLOMBIA - PERU
PEKING - KINA - CHONGQING
ULAANBAATAR MONGOLIET
KASPISKA HAVET - GEORGIEN - TBILISI AZERBAJDZJAN - BAKU
PARIS - FRANKRIKE - BOURG-ST-MAURICE
STORBRITANNIEN OXFORDSHIRE - LONDON
SKOTTLAND
SVERIGE - OSLO -STOCKHOLM
TIDIGARE...
Kolla in den där. Det där är allt en robust bil.
Är inte det en populär bil bland homosexuella?
Är det?
-Det är Hammond. -Ja.
Är det din bil?
Ja, det är min bil!
Varför står din bil där?
För det var där som båten dumpade mig.
Den kom hit,
inpackad i plast, de slängde av den och mig med.
Så gick det till.
Vad står det på den? "Global Auto."
Ja. GAK.
Global Auto Kings. De sa att det var företaget.
Jag köpte den från en engelsk familj som hade köpt ett hus i Toscana.
-Tony Blair. -Cherie Blair.
Sting.
Varenda lättviktssocialist i England har suttit i den här bilen.
Nu lämnar vi Cartagena
i jakten på många intressanta djur att fotografera,
Räkfiske och skogsprodukter lönar sig tydligen.
Titta vilka båtar.
Jag vet, otroligt, inte sant?
Man ser ofta det, att de enklaste råvarorna
ger en otrolig rikedom för några få privilegierade.
Den där bilen är värsta exemplet på ingenjörskonst någonsin.
Jaguarer är väldigt svåra att se och de är väldigt ovanliga.
Det här är en riktig djungel.
Jag tappade visst avgasröret.
Vad ska vi göra?
Folk kan komma ut hit i 40 år utan att se en jaguar.
Vi skulle kunna använda mina kamerafällor.
-Parkerade han bilen här? -Ja.
Vänd på den.
Kan du föreställa dig hans min när han kommer ut på morgonen?
Han kommer att tro att han blivit galen.
Ett, två, tre, flytta.
Ett, två...
Fick vi några bilder?
Okej, titta. Där!
Där är den! Det är huvudet.
Det var spaderässet, jaguaren.
Det var Saddam Hussein.
Nu måste vi ta hans söner...
Uday och den andra. Vad hette hans andra son?
Edgar.
Nu när jaguaren var avklarad, tog vi sikte på nästa mål.
Ett annat ovanligt och skyggt djur,
glasögonbjörnen.
Nu måste vi köra över 30 mil
för att finna den sortens miljö där man kan fotografera
spader kung.
Edgar Hussein Paddington.
För att få tiden att gå roade James oss med
att försöka köra om lastbilar med sin enliters-Panda.
Visst.
Nej.
Han kan inte se förbi dem, för ratten sitter på rätt sida.
Helvete också.
Så han måste svänga ut på...
Och sen gör han ett sånt löjligt ljud när han gasar.
Men vad sjutton! Kom igen, bilen.
Herregud.
Det där var kul att se.
Okej, killar, jag kan inte hålla på att köra om lastbilar hela dan.
Min ringmuskel kommer att trasas sönder.
Vad är det för fel på den här grabben?
Jag vet inte vad han har tagit, men han vinglar ordentligt.
Han har nog ätit mycket räkor. Vilken idiot.
Under dagens lopp visade Trump-trucken sin vanliga, pålitliga sida.
Oj då.
Det där var inte bra.
Det var illa.
Åh, nej.
Herregud.
Jag fick just ett meddelande från mr Hammond som bad om hjälp
med att laga monstertrucken.
Jag ska fundera.
Nej, det vill jag inte.
Ut med dig.
Luftkonditioneringen.
Värdelös.
Det kunde ha varit värre.
Jag kunde ha varit i hans ställe.
Ja.
Jag gissar att bromsarna gått sönder
och att han har satt fast ett hjul där för att den inte ska rulla baklänges.
Är den din?
Din?
Ja. Det är det, sa han.
Okej.
Till slut fick världens största lingvist sin bil fixad...
och körde ikapp oss.
Och morgonen därpå, vaknade vi i den fina lilla staden Villa de Leyva.
Varför har ni gjort såhär med alla mina byxor?
Du sa att du var varm.
Ja, nu ja.
Det är söndag morgon i ett spansktalande land.
Klockan är 08.15.
Chansen att hitta en öppen byxaffär
är noll.
Jeremy.
-Hur är det med dig? -Godmorgon. Tja...
-Okej. -Bara bra.
Ursäkta, det här är inte kul. James och Richard klippte av mina byxor.
Varför skulle jag bli igenkänd här, för Guds skull?
När jag hade fixat byxkrisen fortsatte vi resan.
Till slut kom vi fram till glasögonbjörnarnas marker.
Okej. Hör på.
Jag gillar inte dina byxor.
Nej. Men han försöker åtminstone. Han anstränger sig.
Du skulle ha gått hela vägen.
Valt några utomhusbrallor,
kanske fina cowboychaps.
I mocka, med luftintag baktill.
Och du har matchat med skjortan.
Fick du goda råd?
Kan vi koncentrera oss på björnarna nu,
-på Paddington. -Du flagar.
-Du borde använda fuktkräm. -Nej, det... Va?
-Du borde använda kräm. -Bara lite.
-Varför skulle jag göra det? -För att din hud flagar bort.
Den är torr. Du ser ut som nåt man hittar i en pyramid.
Jaha, men lyssna nu. Vi måste koncentrera...
-Vi måste koncentrera oss... -Vi tar en titt i sarkofagen.
Jag skulle inte sätta den på British Museum.
För att undvika ytterligare förföljelse
insisterade jag på att vi skulle göra oss redo och börja leta efter Paddington.
Jag vet faktiskt inte... Jag har sett bilder på björnarna,
men jag vet inte hur stora de är.
Är de en halvmeter eller tre meter?
Jag vet inte alls.
Man korsar såna här på diagonalen, såklart.
Skit också!
Se på dig med ett hjul upp i luften.
Kan vi försöka se ut som om det inte är ett problem,
för tittarna kommer att tycka att vi är hopplösa.
Jag försökte köra upp
och det gick bra.
Fart och potens.
Han grävde sig ett hål.
Så jag bad Hammond om hjälp,
men förutsägbart nog
valde hans pickup enhjulsdrift i just det ögonblicket.
Oj då.
Det fanns bara en lösning.
Kan du ge mig lite draghjälp, för jag...
Jag kommer strax ut.
-Ja, vi vet det, du tog ju med jeepen. -Men det var...
Jag förstår.
Varenda gång jag öppnar munnen nuförtiden
så antyder ni...
Nej, det är jättebra.
Det är fint. Vi är vänner.
Repet var fastspänt och vi var redo.
Jag drar dig försiktigt...
-Var det försiktigt? -Nu kör vi.
Sen är det upp till dig,
för jag har inte tyngd nog att dra upp dig.
Så, ja. Tre, två, ett.
Spännande.
Fortsätt.
-En Fiat Panda. -Ja!
Ja!
Jeremy Corbyn drog just upp Freddie Mercury.
Två själar möts.
Jag tror inte vi är så bra på knytnävshälsning.
Efter att ha undkommit den katastrofen
fick Hammond tillbaka sin fyrhjulsdrift och vi återupptog vårt uppdrag.
Jaha.
Ute på björnjakt.
Men snart...
Oj.
Vad händer, Hammond?
Jag tror att nåt har gått sönder i drivverket.
Måste jag dra upp Hammond nu? Herregud.
Okej, jag drar upp Hammond.
När min pickup väl var uppdragen
förstod jag genast felet.
Drivaxeln är sönder.
Nu är den tvåhjulsdriven.
Trots att det hade hänt några smärre olyckor
hade våra bilar tagit oss till en lämplig björnspaningsplats.
Jag har en kylväska i bakluckan
full med smarriga, kalla drycker.
Temperaturen är perfekt.
Jag är inte andfådd, eftersom jag inte behövde gå hit.
Men eftersom kamerafällorna hade förstörts av jaguaren
var vi tvungna att förlita oss på vårt enorma tålamod.
Men snart...
Jag är uttråkad!
-Jag är uttråkad! -Uttråkad.
Uttråkad!
Så för att göra livet intressantare fortsatte vi köra.
Okej. Vi åker högre upp i bergen...
Det här är den absolut värsta terrängen för jeepens fjädring.
Jag skulle vilja se honom i ansiktet som satte på de här enorma däcken.
Och sen strypa honom.
Men det kunde vara värre.
Vänta.
Oj.
Det ser ut som om Jeremy Corbin har det lite tufft.
På nåt sätt kom han upp på hjulen igen.
Och den kör på!
Men sen...
Herregud.
Vänta.
Stort hål här, grabbar.
Ja. Man ser att...
Det är inte... Vad pratar du om?
Det är enormt!
Det kan inte var sant.
Jo. Kolla in storleken.
-Fast... -Titta.
-Nej. -Okej, nej.
Stanna och lyssna på experten.
Man kör den här vägen,
tyngdkraften tar en ner,
och sen kör man bara upp på andra sidan.
Professorn, hur kan du räkna ut sånt här?
-Du är uttorkad. -Se på dina däck.
-Hammonds bil är en monstertruck. -Med bara tvåhjulsdrift.
-Men det är en monstertruck. -Den kan köra över bilar.
Det har jag sett på tv.
-Och de är faktiskt tvåhjulsdrivna. -Ja, faktiskt.
De är tvåhjulsdrivna och monstertruckar gör lätt såna saker.
Hammond vägrade blankt att hjälpa till,
så jag och James gjorde det manuella arbetet
och grävde bort kanten på flodbanken.
Fortsätt så där så fyller ni igen hålet till slut.
Vad sägs, Hammond?
Det har mjukat upp det lite. Gillar du det?
Det är lätt nu, jag skulle kunna göra det med en Lamborghini.
Nu blir vi av med den steniga biten.
Här kommer dina däcka att köra, mer eller mindre.
Ja, precis före det stora hålet.
Sen din förra olycka har du blivit harig.
Nej. Det har inget med rädsla att göra. Det är bara omöjligt.
Det är två olika saker.
Du gör det, bara.
-Nej, det gör jag inte. -Jo.
Nej.
Okej, då kör vi.
-Tyngdkraften kommer att... -Jag vet hur tyngdkraft funkar!
Jag känner till det.
Gör det bara och kör sen upp på andra sidan. Skynda dig. Snabbare.
Herregud.
Så där, ja.
Exakt som jag sa. Och kör nu upp på andra sidan.
Vänta.
Jag sa ju att det inte skulle funka!
-Jag har en idé. -Vadå?
Du vet den där skyddsbågen som han har där?
-Ja. -Om jag hämtar ramperna
från extrabilen och lägger dem tvärs över, kan vi köra över honom.
Eller hur?
Se på tusan.
Vi har en jättebra idé, Hammond.
Jag vet inte vad de tänker göra.
Jag vet bara att det inte kommer att fungera.
Den här jäkla grejen väger ett ton.
Var försiktig med taket!
Den räcker inte.
Gå inte på... Kom igen!
Till slut var vår fina bro klar.
Och James gick med på att pröva den först.
Du måste vara nöjd, Hammond.
Jag är inte nöjd!
Första hjältedådet är utfört.
Och det kommer inte att sinka oss.
-Ser det bra ut? -Det ser bra ut.
Nej, det är skrattretande.
-Det funkade. -Ja!
-Vad sägs om det? -Ja!
-Lätt som en plätt. -Ingen knytnävshälsning.
Nej, vi hoppar över det.
Men nu var det min tur
med en bil som vägde mer än dubbelt så mycket som Pandan.
Vänta, jag ser inte ens ramperna.
Jag ser inte på andra sidan.
Pyttelite till vänster.
Så där. Kör rakt fram.
Lite, lite till vänster.
Bra.
Precis på kanten.
Väldigt långsamt, lite till vänster.
-Det där är höger, idiot. -Just det.
Nu räcker det.
Stopp.
Stanna där.
Det går sönder. Det kommer inte att funka.
-Va? -Det kommer inte att funka.
Men du stoppade mig,
man kan inte beskriva det bättre än så...
-Ovanpå Hammonds bil. -Jag vet.
Gunga inte för mycket.
-Oroa er inte för min bil under... -Ingen oroar sig för din bil!
Eftersom Hammond vägrade hjälpa till
fast det var han som hade klantat till det,
fick jag be kamerateamet att hjälpa till med att förstärka ställningarna.
Vi ska få vildmarksfotografering att se lätt och bekvämt ut.
Det här funkar inte.
Med förstärkningarna på plats var det dags att fortsätta.
Håll den så.
Exakt den riktningen.
Ja!
-Nu kör vi vidare. -Ja.
De är över.
Herregud!
Varför stannade du?
Du kommer aldrig att tro det här.
Va?
Det finns en flod här.
Kan vi köra över den?
Inte på en miljon år.
Vad gör ni?
Runt hörnet ligger det en flod.
-Ja. -Vi är blockerade.
Ni var borta...
Vad var det för mening med det?
Din bil kom åtminstone till nytta två gånger.
-Ja. -Vi har inte uppnått nåt,
förutom att förstöra min bil och göra den till en bro.
Ja, men det var ju nödvändigt för att åka tillbaka.
-Exakt. -Om ni inte hade åkt...
Om ni inte hade åkt dit
hade ni inte behövt bron för att komma tillbaka, eller hur?
Ja, men vi visste ju inte att det låg en flod där tills vi kom dit.
Eftersom den här debatten inte förde oss framåt,
drog vi upp en otacksam Hammond ur hans hål
och fann en annan väg uppför berget.
Jag ser faktiskt fram emot att se en björn.
Jag gillar alla björnar förutom isbjörnar, som jag hatar.
De är lömska och äter skolbarn.
Som tur var fann vi en annan lämplig plats,
där jag upptäckte att jag hade ett litet problem.
Jag är fortfarande inte tillräckligt högt upp för att kunna se över buskarna.
Det kan du inte göra nåt åt nu.
-Va? -Det kan du inte göra nåt åt.
-Men jag önskar jag vore högre upp. -Titta där du är.
Nu kunde vi bara vänta.
Men snart
och oundvikligt...
-Jag är uttråkad. -Jag med.
Sånt här blir tråkigt.
Det har gått 20 minuter.
Vad var... Vad var det?
Det var björnväsen.
-Jag är inte uttråkad längre. -Det är en björn.
-Det är en björn! En björn! -Jag ser den inte.
-Fantastiskt! -Det är en björn.
Ja, det är det. Den rörde sig.
-Jag ser nosen på den. -Ja.
Jag tog en bild på en björn.
Flytta dig.
Varför kommer den inte hitåt?
För att du pratar, antagligen.
Jag tror att vi är lite för iögonfallande.
-Vi skrämmer bort dem. -Du gör det.
Din bil och hans bil är för färgstarka.
Jag vet.
Hammond och May enades om att min bil var tystast och mest diskret.
Så de föreslog att jag skulle närma mig det största köttätande däggdjuret
i hela Sydamerika.
Han kommer. Han är för nära för min stora kamera.
Han kommer.
Och sen, till på köpet...
Björnar skiter i skogen.
Björnen skiter i skogen.
Nu har jag sett allt.
Edgar Hussein är avklarad.
Spader kung, klart.
Vi tog oss därför tillbaka till vägen och fortsatte resan.
Äntligen kom vi fram, sent på kvällen, till huvudstaden Bogotá.
Efter en god natts sömn, planerade vi nästa drag.
-Godmorgon. -Vad har hänt med ditt ansikte?
-Ser det inte bra ut? -Nej.
Det är som att vara i The Singing Detective.
Det är det.
Ett jäkla tak.
-Men hör på. -Jag är helt fascinerad.
-Lyssna. -Jag är tillbaka.
Medan du var ute i morse och köpte nya actionbrallor, ser jag,
köpte jag en bok.
Hela Colombias djurliv i en bok.
Jag har gått igenom den.
Gissa vad som inte finns.
En flodhäst.
Hittills har vi fått en duva, hund, häst...
Åsna.
Påminn mig inte, tack.
-Jaguar. -Jaguar.
-Björn. -Ja.
Kondor står på tur.
Vad tror ni om en liten bilmodifiering?
Jag håller med.
Jag tror att jag skrämmer dem lite och jag kan göra ett par ändringar.
-Jag tänkte bara... -Jag skulle kunna ge min bil...
...ett tak.
Ja, det är en bra idé.
Ditt flagnande ansikte är en god anledning.
Du ser ut som Michael Gambon på 80-talet.
Jag är Michael Gambon på 80-talet.
Vi åkte och shoppade i Bogotás enorma bildistrikt.
Tjugo kvarter med bara affärer som säljer bildelar.
Allt som jag behöver
för att förbättra min bil är...
...nån sorts stege så jag kan fotografera lite högre upp.
Och en stol att sitta på
och ett tak.
Guldkorn.
Se på den.
Den är perfekt.
Kan jag få 20 meter?
Det är inget gott tecken, va?
När vi gick runt och handlade fick jag ett spännande telefonsamtal.
I eftermiddag?
Visst.
Okej.
Okej, hej då.
Det var våra colombianska fixare. De säger
att vi i eftermiddag bör testa
en sak som Colombia är mest känt för.
Japp.
Fotboll.
Specifikt, en match mellan Grand Tour-teamet
och våra colombianska fixare.
Hammond med sitt dåliga knä kunde inte spela och fick vara manager.
Ska vi spela 5-4-4?
-Det tvivlar jag på. -5-4-3?
-5-2... -Hur många är det i vårt lag?
Åtta på varje sida.
-Tre... Okej, vi spelar... -Droppa fem, då.
Tre...
Fyra, tre...
Med publiken i extas
började matchen.
Och eftersom jag var i alla avseenden den största spelaren
sattes jag i mål, vilket gick bra.
Domaren var rätt sträng.
Va?
-Hur kan det vara handkontakt? -Han har ju ingen hand.
Matchen fortsatte med några fina, regelrätta tacklingar från vår sida.
Och till slut ett riktigt mål.
Men som målvakt fortsatte jag att vara en besvikelse.
Kom igen!
Även om jag gav allt jag hade...
Jag hostade just upp mina lungor.
Ersattes jag av vår säkerhetsvakt,
som var duktig, trots hans pixlade ansikte.
Vi kan lika gärna gå och modifiera våra bilar, eftersom vi inte spelar.
Ja.
Det enda problemet är att ingen kommer att filma oss.
För de spelar fotboll och tänker inte sluta.
Vi kan väl bara gå och låta dem spela?
Det gör vi.
Ingen kommer ändå att sakna oss.
Följande morgon
var lyckligtvis de oskadda medlemmarna i vårt filmteam tillbaka på jobbet.
Blev det verkligen 6-2?
-Ja. -Ja, det blev det.
Ja.
Jag tror att problemet var att de bytte ut mig och dig för tidigt.
Jag tror också det.
Nu när filmkillarna är tillbaka
kan de börja jobba med det som de är bra på
och vi kan ta en titt på våra bilar.
-Ni måste hitta min. -Var är den?
Din är kamouflerad till en buske i ett parkeringshus.
-Jag har kamouflerat den. -Du har målat den.
Den har ett nät som kan rullas ner över fönstren
när jag använder den som gömställe och den har ett inbyggt...
Sen har jag höjt den också,
för jag hade problem med markfrihöjden.
-Ja. -Va?
Du har tillbringat två dar med att skratta ut Hammond och mig
för att vi har förhöjda bilar och hur hemska de är
och sen har du gjort exakt samma.
Som alternativt uttryck till "Jag ska höja min bil"
-kan du säga: "Jag ska förstöra min bil." -Ja.
Du har förstört den.
Men jag har gjort det väldigt diskret.
Vad tror du att Tony Blair och Gordon Sting tycker
när de ser att du har förvandlat deras Panda till en monster-Panda?
De kommer att gilla det. Det är ett kommunistkamouflage.
Jag tog det från ett foto av en rysk tankbil.
Det här gillar jag. PA-utrustning. Det har jag alltid.
-Det är ingen PA-utrustning. -Jo.
Det är ett locksystem för fåglar och djur.
Med en iPad eller surfplattor som jag har i bilen
kan jag välja olika djurläten
och de spelas på högtalarna. Det är ett lockbete.
Kan vi gå vidare nu till Hammond som naturligtvis har blivit...
-Om ni hittar den. -...helt galen.
Jag har också valt kamouflagelinjen, för den är grön, som ni ser.
Jag har lagat drivaxeln.
Här. Det var den enda mekaniska justeringen, för förutom det
har den fungerat perfekt.
Den här ställningen...
-Ja. Jag vet vad det är. -Det är ett gömställe.
Ett gömställe på en monstertruck.
De är rädda för människor och så här ser de inga.
Allt rullas ner.
Och där inne har jag allt som jag behöver för ofta sitter man och väntar
så länge på att ta bilder. Det har vi sett.
Jag kan laga mat, äta, roa mig
medan jag väntar på att ta en prisbelönt bild på ett djur.
-Och den här roterar 360 grader. -Jag förstår.
Och eftersom det är du, så har du satt in två kameror för att filma dig själv.
Ja. Det är det viktigaste.
Jag älskar tanken på att ni två, hur ska jag säga det, idioter,
har kamouflerat era bilar
så att djuren inte ser dem.
Jag har ju redan bevisat att min kan köra alldeles nära en björn som är intresserad.
På tal om din bil, vad har du gjort?
Vad är allt det där bak?
Det, mina herrar, är en skylift.
-Va? -En skylift.
Man går i den och åker upp.
-Sen har jag en... -Så du ska bli fönsterputsare?
Det enda som saknades var höjden.
Nu har jag den.
-Hur högt upp går den? -Elva och en halv meter.
-Verkligen? -Ja.
Den kommer att tippa.
Det är därför jag har utrustat den med stödben också.
De är inte tillräckligt långt ifrån varandra och inte kraftiga nog.
-De glider... -Hur mycket väger den där?
Jag har lagt till ett halvt ton.
Och jag har gjort en till sak.
Syrgas till min motor.
-Varför behöver du syre? -För vi ska åka högt upp.
-Hur högt, 11,5 meter? -Nej, 4 500 meter.
Mer, faktiskt. Nästan 4 800 meter.
-Allvarligt? -Varför det?
Kondorer. De flyger uppe i luften.
Ja, men de flyger över marken.
Jag vet, men för att komma nära måste vi åka högt upp.
Man kan inte bara komma nära och plåta dem i nyllet.
Jag säger bara att vill man ha en kondor måste man åka högt upp.
Herregud.
-Va? -Jag har också sett det.
Vadå, mitt tak?
Var det det enda tyget
-som du kunde hitta för att göra ett tak? -Vad är det?
Det är vildmarksliv.
Det är väl för ett barnrum, eller hur?
Den skyddar mitt huvud från sol och regn.
Regn?
-Ja, solen, då. -Det är en fin installation.
Ett riktigt kvalitetsjobb. Verkligen...
-Det är skräp. -Så vi har syrgas för höjden,
-som vi kommer att... -Ja.
Det kommer att skydda mitt ansikte från att flaga bort.
-Det gör det inte. -Vilket betyder att jag kan fota fåglar.
Nej.
Vi hade 32 mil kvar till kondorregionen
och vi bestämde oss för att starta genast.
Har ni två gjort det här?
Ja.
Tänk på det som reklam.
Reklam för vad?
För dig själv, kompis.
Du måste jobba lite på utseendet, du ser risig ut.
Hur stänger jag av den?
Instruktionerna finns på skärmen.
Det är en briljant isbrytare.
Jag hör inte mig själv tänka.
Men folk som aldrig skulle titta åt dig, tittar nu faktiskt.
Ja, ursäkta.
Var är högtalarna på den här jävla bilen?
Herregud, de är inbyggda.
Nej, jag står inte ut. Nu räcker det.
Jag vet inte mycket om ingenjörsvetenskap, som ni vet,
men om man drar ut tillräckligt många sladdar
kan man laga allt.
Så där.
Nu när musiken har slutat,
hör jag ett litet problem med min modifiering.
Vadå?
En hel del skrammel.
Jag vill inte säga nåt förhastat, men jag tror mina stora hjul funkar.
Bilen går bra. De skaver inte eller så.
Man åker rätt bekvämt.
När vi lämnade Bogotá och fick upp farten
blev modifieringarna ännu mer irriterande.
Rapport: Det är inte bra.
Jag hör inte skramlet av skyliften längre.
Men bara för att taket fladdrar som fan.
Styrningen är oroande lätt.
Hela vägen bak.
Och bakhjulen nuddar aldrig hjulhusen.
Förutom då...
...och då.
Allt gick inte lysande i Pandan heller.
Jag börjar höra några oroväckande ljud från bilen.
Så jag tänkte att jag skulle dela det med er.
Där är ett av dem.
Nästan som om hjulen har rubbat på sig från naven
och börjar vidröra hjulhusen.
För att försöka stoppa takfladdret
satte jag mitt stativ här för att hålla det sträckt. Det funkade inte.
Skrammel, skrap, fladder.
Riktigt illa.
Men det kunde vara värre.
Kuk.
Jaha. Det är riktigt illa. Under alla de blåsiga sträckorna
lutade bilen från den ena sidan till den andra
och de stora däcken skavde mot fyllningsröret
från navet här och ner till tanken. Det har gjort hål på det.
Och bränslet rinner ut.
Det var därför jag blev lite påverkad när jag körde.
Jag trodde att det var höjden, men det var nog bensinångorna.
Så det jag tänker göra är
att tömma tanken till hälften,
så att nivån är under röret.
Jag lagar hålet,
häller i bränslet igen och sätter på de rätta däcken.
Medan May gjorde vad han just sa,
skaffade Hammond och jag djurbilder...
Ja.
Jag fick den.
...i omgivningar som blev allt mer spektakulära.
Det är mångfalden i Colombia som slår mig allra mest.
Ena minuten, är man i nåt som ser ut som Japan.
Sen är man i Yorkshires dalar.
Sen i Österrike.
Sen i Kalifornien.
Det är som världens bästa hitlistan på ett och samma ställe.
Jag menar, titta här.
Till slut var vi alla förenade igen.
Och på mitt initiativ påbörjade vi klättringen upp till 4 800 meter,
där jag visste att kondorerna höll till.
Jag längtar efter att få se en kondor
för de är en av de mest superba varelserna
på jorden.
De är magnifika.
De kan leva på 5 500 meters höjd hela dan.
Kanske slå med vingarna en gång. En.
Okej mina herrar, nu passerar vi 3 000-metersgränsen.
Vad visar era termometrar?
Min är het, riktigt het.
Konstigt nog, är min bil inte överhettad.
Men den avger lite ånga.
Locket kanske inte är helt stängt.
Och lufttrycket sjunker.
Japp.
Varför säger han "lufttrycket"?
Varför inte bara "trycket"?
Snart körde vi in i molnen
och stannade för att fotografera nåt annat
som vi trodde Amazon skulle gilla.
Kolibrier.
För att locka till oss de här underbara små varelserna
fick vi ta till drastiska åtgärder.
Du vet när vildmarksfotografer berättar om hur de lyckades få en bild?
-Ja. -De medger säkert aldrig
att de hade på sig rött läppstift.
-Nej. -Jag har aldrig sett det nämnas.
De berättar inte heller att om man vill att fåglarna ska komma riktigt nära
måste man sätta en plastblomma i munnen.
Den där är jättefin. Titta.
De är så vackra, eller hur?
Fan, jag måste gå längre bort.
Fick du den?
Episkt.
Jag måste säga att av allt vi har gjort,
så ligger nog detta på topp.
-Ja, det är så fint. -Det här är nog min favorit.
Nu har vi avklarat en av världens minsta fåglar,
och det är dags att fortsätta.
-Hitta en av de största. -Va?
Vi ska ju se på kondorerna, eller hur?
Var inte de där kondorer?
Vi fortsatte Jeremys resa upp mot skyarna.
Vi är nu uppe på 3 500 meter.
Vi fortsätter uppåt.
Bilen kämpar nu.
Motorn bränner en blandning av syre och bensin.
Mest syre. Syret lägger sig underst, så man inte förbränner så mycket bensin.
Så motorn utvecklar mindre potens.
Vi måste lägga i tvåan.
Klättra, Pepe.
Håll ett öga på temperaturen.
Den jobbar extra hårt.
Den kan passera den kritisk nivån när bilen
inte lyckas suga in tillräckligt med syre som blandas med bensin till förbränning.
Sen är det kört.
Det positiva är, att medan mina kollegor målade sina bilar,
utrustade jag min med syrgastuber.
Så när det börjar gå trögt, tillsätter jag helt enkelt
rent syre till motorn och mig.
Herregud.
Kom igen.
Hur är det med monstertrucken, Hammond?
Inte så bra, den är rosslig och överhettad.
Vi har just passerat 4 300 meter.
Den orkar inte mer.
Jag ger motorn lite syre.
Så där, två tryck.
Kolla in det här.
Nu fungerar min kick-down igen.
Vilken stor skillnad!
Jag ledde mina andfådda kollegor och vi fortsatte stiga.
Snart kom vi till en vulkan.
Den hade utbrott senast på 80-talet.
Och dödade 25 000 människor.
Jag har aldrig sett ett ställe med färre djur.
Kondorer lever här.
De kommer hit och äter vulkanmöss.
Du förstör våra bilar,
du har bara syre för dig och din bil,
och vi ser ingenting!
Hammond hade en poäng där, för det fanns inga kondorer att skåda.
Inget att göra. Vi måste åka högre upp.
Hitta Colin Kondor.
Kom igen, skynda på. Följ mig.
Det var det. Det här är allt jag har.
Gasen i botten.
Temperaturen ökar.
Vi har kört 4 700 meter uppåt.
Herregud, en till brant backe.
Ja.
Min morska lilla Panda klarade sig ganska bra.
Tills den gick sönder.
Fan.
Mitt batteri är stendött.
Okej, James. Jag ska försöka puffa igång dig.
Jag ska ta det försiktigt.
Knuffa mig med stötfångaren och inte med hjulen, tack.
Det förstår du väl.
Du har krossat glaset.
Det finns en Gud!
Jag backar för att njuta av det här.
Backa.
Ena sidans bakre stötfångare har lossnat.
Åh, herregud. Nu är min död och kokar.
Den kokar på riktigt.
Enda chansen var att försöka låta luft strömma genom kylaren.
Jag startar om igen.
Det är som att simma i aska.
Det är problemet.
Det blir allt hetare och jag gillar inte den här kanten.
Där blev jag lite skraj.
Hur långt är det kvar till den här inga-foto-platsen?
Inte långt kvar, bara ett par...
En bit.
Han vet inte.
Men sen såg jag exakt en sån bergskam där kondorer bruka hålla till.
För att nå den, måste vi överge vägen.
Nu visar vi dem vad jeepen kan göra.
Såja, gumman. Såja.
Nej, jag kommer inte upp dit.
Det funkar helt enkelt inte.
Det är som talk.
Nej.
Fast igen.
Kom igen, jeepen.
Ja, gumman.
Jag kanske har varit lite för entusiastisk.
Titta, vad många kondorer. De är överallt!
Det fungerar inte.
Vi måste inse det.
Jag har en briljant idé.
Vi tar oss förbi den här dammiga biten.
Och riggar upp gömställe där uppe.
Ja.
Så vi körde bort från dammet
och hittade en ny lämplig plats
och när molnen hade lyft
gjorde vi oss redo för att fotografera.
Tanken med nätet är att fönstret inte reflekterar.
Det ser djur väldigt väl.
Det skulle ha varit lite på sidan också.
-Så... -Det är färdigt.
Ska du åka upp?
Varför inte?
Av ett skäl.
Du ser att maxvikten är 159 kilo?
Du kanske inte ska åka?
Kameran är ju rätt tung.
Nej... Okej, kameran.
Det är mycket högre än i broschyren.
Jag skulle inte gilla det där.
Det är riktigt hemskt.
Fortsätt upp tills änden viks ut.
-Sätt er i era bilar. -Ja.
Okej.
-Jag vill bara poängtera en sak. -Vadå?
-Tystnad är A och O. -Överenskommet.
Bergskammen där uppe ser lovande ut.
Ja.
Var är den?
Nej, backa lite.
Jag kan inte backa. Jag måste åka runt.
Jag hör er här uppe.
Ja, där, stanna.
Jag ser den.
Jag tror jag ska göra en kopp kaffe.
Ursäkta.
Sen var det Mays tur att störa friden.
Vad är det?
Det är ett lockrop.
Det är en anka.
Strax därefter hördes ett ännu värre ljud.
-Herregud. -Jösses.
Om det bara hade funnits nån hög metallgrej som kunde dra åt sig blixten.
Eftersom jag inte ville bli grillad åkte jag snabbt ner.
Sen försökte vi åka ifrån stormen.
Det funkade inte.
Jösses!
Vi är 40 mil från ekvatorn,
på en vulkan i en ordentlig hagelstorm.
Hur mycket hagel finns det i himlen?
Haglet kommer in nu.
Det studsar in där bak.
Vi fick i alla fall några fina kondorbilder.
Men kolla in detta.
Livet i jeepen var fruktansvärt.
Herregud!
Is rinner nerför nacken på mig.
Jag ska tina upp isen i baksätet.
Skit också.
Richard tyckte synd om honom.
Men oj.
Vad mycket snö.
Lycka.
Ett lyckligt ögonblick.
Som tur var, drog stormen förbi.
Så vi åkte nerför den gropiga och isiga bergsleden
ända tills långt in på natten.
Nästa morgon tog vi oss en funderare i vårt provisoriska läger
i utkanten av stan.
Vad gör du?
Jag sa ju att kondorerna lever här nere.
Den lever inte.
Den levde där uppe, fick motorstopp
och kraschade här.
Det spelar ingen roll hur den hamnade här.
Faktum är att jag har bilder på den.
Det betyder att vi är klara.
Du kan inte ha den på en Amazon skärmsläckare.
-Varför inte? -Tja...
Den har förlorat mycket av sin ståtlighet.
Men det är en kondor vilket betyder att vi är klara.
Det är gjort, vi är klara. James?
-Jag har fått kondorbilden. -Har du?
-Har du tagit den? -Det var den sista. En kondor.
I kameran, klart. Nu sticker vi.
Men Hammond hade fel.
Vi hade ett djur kvar att leta upp.
Det som var ologiskt.
Flodhästen.
Hör på.
Det här är nån typ av stad.
Jag är journalist, en jäkligt bra journalist.
Så jag åker in till stan
och ser om jag kan hitta nåt om det här med flodhästen.
Mitt gömställe mådde inte så bra av gårdagens tur.
Jag ser det. Inte min kamera heller.
Totalpajad, tror jag är den tekniska termen.
Min bil välte faktiskt under natten.
Jag vet inget om det.
När vi hade parkerat började jag utöva journalistik.
Det är som att vara tillbaka hos Rotherham Advertiser.
Förutom att det här inte liknar Rotherham.
Flodhäst.
Flodhäst?
Ingen vet.
Journalistik funkade inte...
Ursäkta mig.
...så jag testade konst istället.
Va?
Ja, var?
Vad menas? Vi har en spansktalande kameraman, var är han?
Vad betyder det?
De är här.
-Är de här? -Ja.
Var är de?
Jag fick information och åkte tillbaka till mina kollegor.
Haft kul?
Mycket.
Jag har hört en otrolig historia.
Det var visst en kille här i Colombia
som hade en verksamhet och exporterade skogsprodukter över hela världen.
Väldigt framgångsrik.
Så framgångsrik att han köpte några flodhästungar.
Vem var han?
Nån Pablo, tror jag.
-Sen sköt polisen honom. -Varför det?
Jag vet inte.
De sköt honom, han dog och flodhästarna rymde.
Och de har levt i vildmarken och förökat sig.
Så det finns flodhästar här och de är vilda.
Och jag vet var de är.
De är bara tolv mil härifrån.
-Vi är med. -Vi gör det.
Drick upp ert kaffe.
-Utmärkt. -Strålande nyheter.
En sak bara. För de här tolv milen,
skulle ni ha nåt emot om jag modifierade min bil
genom att ta bort modifieringarna?
Vi tog alla bort våra modifieringar och innan vi reste beslöt jag
att göra ett litet jobb.
Jag har lånat en grej från Hammond för att göra May irriterad.
När han ser den lilla arbetarklassens Fiat Panda med Brexitdekal.
RÖSTA BREXIT
Det är som att sätta en "I love Mexico"-dekal
på Donald Trumps best.
Jag menar hans bil, inte...
Vi var inne på de sista tolv milen
på vår 200-mils resa
genom det som visat sig vara ett av världens mest otroliga länder.
Om man kombinerar Kanada, Ryssland och Australien
skulle man ändå inte ha den rikedom
i form av olika landskap, temperaturer och vildmarksliv
som vi har sett under den här
absolut episka resan.
Men naturligtvis skulle vi inte ha kunnat göra nåt av detta
utan våra bilar.
Låt mig bara säga en sak om den här lilla
49 hästkrafters, enliters halvkombin.
Det är en anspråkslös bil.
Men den anspråkslösheten är faktiskt dess styrka.
För den har gjort allt som de två andra bilarna har gjort.
Den har bestigit samma berg.
Den har färdats längs samma rutter.
Den har korsat samma små floder.
Den är helt fantastisk. Jag älskar den.
Under den här resan har kamera- och produktionsteamet
förlorat sex nästan nya Toyota Land Cruisers.
Hammond har förlorat en drivaxel.
May förlorade det mesta av sin elektronik och startmotorn.
Den här, ingenting.
Inget har gått snett.
Den har klarat allt som Colombia har utsatt den för.
Extrema temperaturer. Extrema höjder.
Helt otroliga vägar, men den bara typ: "Jaha... Än sen?"
Ja, den är otroligt obekväm.
Om man kör i en grop hårt nog
kommer ryggraden att tränga upp genom skallen på en.
Men, och det är viktigare,
jag gillade den när vi kom hit
och jag gillar den ännu mer nu.
Den har ett robust hjärta.
Jag inser att James Bond inte kör en monstertruck.
Ingen i kostym har någonsin kört en monstertruck.
De är inte coola.
Man kan tycka, som de andra två,
att de är idiotiska och töntiga.
Eller så kan man tycka att de är kul.
För de är kul. De har gjorts för att få en att le.
Och det som slår mig är, att trots alla modifieringar,
som alla har gjort den sämre...
Den är för hög, för bred, för långsam, den överhettas.
Men trots det, har den gjort allt som de två andra bilarna har gjort.
Vilket gör den till den bästa.
Överlägset, enligt mig.
Min bil gick sönder igen.
Min bil dog igen.
Jag stannar.
Hade du precis sagt till filmkameran vilken bra bil det är?
Kanske det.
Till slut var Trump-trucken körklar igen.
Och snart var vi i närheten av vårt slutgiltiga mål.
Det här är tydligen området där affärsmannen bodde.
Om man åker hans flyktväg här...
-Hans vad? -Flyktväg.
Han byggde den ifall polisen skulle komma, så att han kunde fly.
-Det var väl inte så bra? -Nej.
Tar man den, kommer man till en damm där flodhästarna håller till.
-Målet uppnått. Då kör vi! -Ja.
-Nu kör vi. -Flodhästar.
Kvickt ut på flyktvägen.
Till vattnet och ta en bild av en flodhäst.
En kilometer kvar
och jag har inte blivit överkörd av en monstertruck.
Jag är jätteglad.
Jag ser dig bakom mig, Hammond. Ser du Clarkson bakom dig?
Nej, jag tittade just efter honom.
Men i samma ögonblick
blev vi distraherade av det som låg framför oss.
Det där är en damm.
Det är en damm.
Ja.
-Vi har en bra chans här. -Va?
Det där ser ut som en flodhäst-damm, eller hur?
Vem har satt den... Har du satt den på min bil?
-Vadå? -Klistermärket.
Nej, det var du när du modifierade den.
-Dumma dig inte. -Jag var faktiskt förvånad.
Det verkade konstigt för att komma från dig, men...
Du gjorde det när vi rastade, va?
Det har suttit där sen du gjorde modifieringarna.
Nej, det har det inte.
Du skrek och var stolt. Jag ville inte att dina vänner skulle se det.
Men nu har vi viktiga saker att göra.
Istället för att vänta på Jeremy
gjorde vi oss redo ifall vårt slutmål skulle visa sig.
Hammond?
Nu har jag dig i fokus.
Se på hans stora, feta nos.
Ja.
Det var det.
Helt otroligt.
Flodhäst.
Foton på en flodhäst.
Grattis.
Bra gjort.
Jaha, då var det avklarat. Vi grejade det. Var är...
Jag vet, jag börjar oroa mig.
Om han kommer hit
är det första gången som nån bil
på nån av de här resorna har kommit till slutet utan en enda incident.
Inget har gått sönder på den.
Det är den enda gången det har hänt, att en bil kommit till slutet.
-Du vet att du har rätt. -Inget har gått sönder. Det är rekord.
Tror du att han föll av den där hemska lilla bron?
Jag vet inte.
Han överhettade den för att vi var nära slutet.
Han försökte kanske... Vänta lite.
-Är det... -Ja.
Ett kort ögonblick av upprymdhet, följt av den djupaste depression.
-Var har du varit? -Välkommen.
Jag har lagat min kamera.
Du behöver den inte.
Vi har gjort det, polarn. Vi har tagit bilder på en flodhäst. Det är klart.
Vi har gjort klart allt.
-Beskåda flodhästen. -Vi har bilder på flodhästen.
Den tittade ut för ett par minuter sen.
-Så det här är slutet? -Jobbet är klart.
Och vi har gått igenom hela programmet utan att en enda gång nämna kokain.
James, vi sa innan vi kom hit att vi inte skulle använda K-ordet.
Vi skulle vara de första som åkte till Colombia utan att prata om det.
Ursäkta, det undslapp mig.
Jaha, och med den stora besvikelsen är det dags att avsluta.
Vi hoppas att ni kommer att gilla bilderna som vi har tagit.
Nej, det gör de inte.
-En del är rätt bra. -En eller två är bra.
-Nej. -I alla fall. Vi ses snart.
Hej då.