DETROIT USA
KARIBISKA HAVET - VENEZUELA GUYANA - BOGOTÁ - COLOMBIA - PERU
PEKING - KINA - CHONGQING
ULAANBAATAR MONGOLIET
KASPISKA HAVET - GEORGIEN TBILISI - AZERBAJDZJAN - BAKU
PARIS - FRANKRIKE - BOURG-ST-MAURICE
STORBRITANNIEN OXFORDSHIRE - LONDON
SKOTTLAND
SVERIGE - OSLO - STOCKHOLM
-Hej! -Hej, allihop!
Hej, hej.
-Mår ni bra? -Ja!
Vilken överraskning.
Tack så mycket. Tack.
-Okej. Tack. -Tack.
Tack så mycket.
Välkomna. Det här får vi se i den här veckans program...
Abbie glider omkring på is i en 911 Turbo.
Richard kör Jim Clarks vackra Lotus 25.
Och jag ramlar nästan.
Det ser ut som ett bra program.
Ja.
Allt det här kommer vi att få se. Men nu...
Vänta lite, betyder det att Howard och Adrian inte kommer att sändas?
Nej.
Vi har inte tid.
Vi börjar med fransmännen.
De gör inte sportbilar så ofta, men när de väl gör det,
är det ingen som köper dem.
Vi har haft Venturi Atlantique
och därefter Matra Murena
och sen Simca Sport.
Och allihop blev sorgligt bortglömda.
Ja, ja, men du glömmer ju att nämna
de bästa franska tillverkarna av sportbilar.
Tja, det är som att säga den bästa av smittsamma epidemier.
-Vilken är den bästa? -Nej.
Det finns faktiskt en fransk tillverkare som har varit konstant duktig
på att göra sportbilar
och de har gjort en ny som jag har testat.
Den heter A110.
Den är gjord av Alpine, ett franskt sportbilsföretag
som är kända för att vara ute i rätt tid.
Den första A110:an vann till exempel VM i rally 1973.
Och det är den bilen som ger den nya inte bara namnet,
utan även utseendet.
Det vi har här är en liten, ren, enkel sportbil
som helt klart har influerats av Porsche Cayman och Audi TT.
Och det är tyvärr där problemen börjar.
För lanseringsversionen som Alpine gjorde kostade 51 000 pund.
Femtioettusen pund. Och för tusen pund mer
kan man få en TT RS.
Det var den som Clarkson körde förra säsongen,
och den är kraftfullare och snabbare.
Och Porschen Cayman som man kan köpa för 51 000 pund är också kraftfullare
än den här, och det är en Porsche,
inte en Alpine.
Det är nåt man måste förklara nere på puben.
Motorn låter också lite lamt.
Jag menar inte ljudet den gör, utan när nån frågar dig:
"Vad är det för motor, mister?" För svaret är:
"En fyrcylindrig 1,8-liters turbo."
För över 50 000 pund? Är det allt?
Jag är inte övertygad om designen heller.
Originalversionen från 1960 var ett mästerverk,
men enligt mig funkar inte den här moderna versionen riktigt.
Jag tror att problemet är att för moderna bilar
finns det regler om sånt som hur högt ovanför marken strålkastarna ska sitta,
hur skonsam motorhuven är om man kör på en fotgängare.
Men när modern lagstiftning ska appliceras på 60-talets formspråk
blir resultatet en rätt lam hyllning.
Men finns det nåt positivt att säga?
Som tur är, ja.
Till att börja med, även om Alpine ägs av Renault,
är bilen inte bara en het, pimpad Megane.
A110:an är faktiskt en sportbil med bakhjulsdrift och mittmotor som ritades
från grunden på ett blankt papper.
Kaross och chassi är gjorda helt i aluminium
och skälet till det är enkelt. Det är lätt.
Från det startperspektivet nördade Alpines ingenjörer sin väg
genom resten av bilen och skalade av alla extra gram de hittade.
Sätena väger till exempel hälften så mycket
som säten i andra sorters Renault.
Handbromsen är inbyggd i bromsoket istället för att vara separat,
det sparar två och ett halvt kilo till.
Till och med stereon har en omtalad lättviktsdesign.
Och sen har man ett bagageutrymmet där fram som bara är stort nog
för en sån här liten resväska.
Men med närmare eftertanke, om jag lägger resväskan där
lägger jag bara till vikt.
Så jag skulle bara packa mina övernattningssaker direkt här i.
Enda nackdelen är på morgonen,
när man måste gå ut för att byta om till rena byxor.
Så tack vare Alpines fanatiska diet
är den här bilen 300 kilo lättare än en Cayman eller Audi TT,
och det gör stor skillnad.
Plötsligt spelar det ingen roll att man bara har 1,8 liters motor
och 248 hästkrafter.
Den här bilen rullar verkligen på.
Noll till hundra på fyra och en halv sekund.
Topphastigheten är 250 km/h.
När man kommer till en kurva
märker man hur smidig bilen är.
Det är som att köra en fjäder.
Det är som en animerad bil.
Den borde komma med små pratbubblor som säger:
BANG!!
Men även om A110 är minimalistiskt byggd,
känns det aldrig som att man sitter i en spartansk racerbil.
Den har AC, GPS, telefon.
Alla moderniteter man vill ha.
Bilens lätthet och litenhet
porlar ner i ett sorts vattenfall av ren och salig lycka.
Lägre vikt innebär att man inte behöver ha så stora däck,
för man behöver inte så mycket väggrepp. Det ger bilen mer känsla.
Låg vikt betyder att man använder mindre bränsle och har mindre utsläpp.
Det är en win-win-situation hela vägen.
Det här är faktiskt den mest intelligenta bilen som jag har kört på åratal
och jag älskar den för det. Jag älskar den.
Tack.
Så trots den ordinära motorn,
utseendet som jag inte vet om jag gillar, och det höga priset, så gillade du den?
Ja. Jag älskade den verkligen.
Ja, men skulle du köpa en?
Det har jag gjort.
Har du köpt en?
Ja, och det har Gordon Murray också.
Jag tog med mig en bild av honom.
Han designade McLaren F1, så han kan sin sak.
Så det är sportbilen för äldre män med hemska skjortor. Titta.
Det är bra att veta.
Tydligen. Men nu vill vi väl se hur snabbt den går runt Ebola Drome?
Där går starten.
Rask start och en liten knall från avgasröret vid uppväxlingen.
Omedelbart in på Inte Så Rak och den har bra fart.
James kanske hade rätt angående fördelarna eller vad det var han pratade om.
De tjuter i däcken i sista kurvan i Är Inte.
Åker nu in på Ditt Namn Här,
tappar fart snabbt.
Däcken torteras, men det ser ut att gå rätt snabbt.
Nu tar den ytterkurvan längs Är Inte.
Den får upp farten igen,
lätt bromsning på mittpartiet.
Hårdare inbromsning här.
Växlar ner den sjuväxlade växellådan vid Gamla Tantens Hus. Lite understyrning?
Nej, inte illa för en bil med mittmotor utan framvikt.
Jag gillar faktiskt stilen, och jag har rätt.
Bara Fårfältet kvar.
Här är vi nu.
Ja, det där var en sprudlande drift som avslutning, och över mållinjen.
-Det var bra. -Okej, få se.
-Bra körning. God form. -Ja.
Okej.
Låt oss se var den placerar sig på varvtavlan.
Kommer den med i tio-i-topp?
VARVTAVLA
Oj, det gör den inte.
Det var en besvikelse för en bil med mittmotor.
-Ja. -Men det handlar inte om
sånt som varvtider. Det har jag sagt förut.
Den förste skall bli den siste.
Och den siste skall bli den förste.
-Ja, men den ligger på 15:e plats. -Ja.
Det gör den.
Och?
Det är bilarnas Romain Grosjean.
-Romain, vem då? -Grosjean.
-Vem är han? -Han är en fransk racerförare,
världens 15:e bästa Formel 1-förare. Du skulle gilla honom.
-Det gör jag redan. -Bra.
Då har vi avklarat det.
Nu är det dags för oss att gå vidare, det är dags
att snatta ett snackäpple
från umgängets fruktträdgård som finns på
Snackgatan.
-Jag tänkte att du skulle göra det. -Jag gillade det. Mycket.
Det var verkligen din stil.
Nu för tiden köper många gamla bilar,
och jag tror att vi förstår varför.
Ja, för en gammal Jaguar E-Type eller Alfa Spider är mycket intressantare
att se på än en modern bil och de förlorar inte värde.
De kan faktiskt öka i värde.
Problemet kommer när man sätter sig i sin gamla bil...
-Och den är skräp. -Ja.
Han har helt rätt.
Vi glömmer hur hemska gamla bilar var. Jag menar,
om man kör fortare än 60 km/h
sitter inte vindrutetorkarna fast vid vindrutan längre.
Ja.
Och strålkastarna sitter som ljus i syltburkar och...
-Ja, avimningsanordningen funkar inte. -Nej.
-Inte värmen heller. -Nej.
Och allt annat skramlar och bromsarna funkar inte.
-Exakt. -Såna är de, gamla bilar. De var...
Jag talar av erfarenhet. Jag har en 40 år gammal Ferrari.
En 308:a. Och förutom de där sakerna,
är den katastrofalt långsam. Det är helt otroligt.
Jag åker hemifrån och folk bakom mig tutar, för de tänker:
-"Det är ju en Ferrari, den går ju..." -De tutar.
Händer det inte i alla bilar som du kör, James?
-Ja. -Nej, nej, den här är...
Ur vägen!
Typ så.
Men det är otroligt.
-Ja, hur dåligt den går. -Den är väldigt långsam.
Ja, det är exakt det jag vill säga.
Det finns massor av tillverkare
som tar gamla bilar och moderniserar dem varsamt.
Jag har några exempel här på vad vi talar om.
Det här är en Singer Porsche. Jag är såklart inte så intresserad av den.
De två är det, men det bryr jag mig inte om.
Sen har vi en Eagle E-Type Speedster,
en av de snyggaste bilarna som jag någonsin sett.
Det är en riktig E-type och en av de skönaste att köra.
-Ja. -En riktig goding.
Ja, det finns en tillverkare i Tyskland som moderniserar,
minns ni de där gamla Mercedes Pagoda SL?
-Ja. -De sätter en AMG-motor i dem.
-Ja. -Har den en modern AMG-motor?
Ja. Vill du ta en titt på motorn?
-Ja. -Vi har en bild till.
-Vänta. Där är den, titta. -Det där kallar jag bil.
-Jag ser att du gillar den. -Väldigt mycket.
-Jag har nåt som du kommer att gilla mer. -Har du?
Herregud.
Det där är en gammal Dodge Charger 1968.
-Du hade väl en sån? -Ja.
Men nån har satt in
en modern 1 000-hästkrafters Hellcatmotor i den.
Allvarligt.
Jag behöver lite ensamtid.
Med den där bilden.
Det är en väldigt bra idé, tycker jag.
Det är det verkligen. Tanken är bra,
för alla tror att vi skulle vilja ha en Jensen Interceptor.
-Ja. -Eller hur? Men den går inte.
Och om den går, så stannar den inte.
Bromsarna funkar inte och inte resten heller. Det är hemskt.
Men här har vi en Jensen Interceptor med moderna bromsar,
en modern kylare och en Corvette-motor.
Det är sant. Jag har kört den bilen och den är episk.
Fast inte just den,
för nån kraschade den mot ett staket i Goodwood.
Men innan dess var den episk. Det är en fantastisk bil.
Det är det verkligen.
Förresten vill jag förklara att knarrandet inte är James som tänker.
Det är...
-Det är vinden. Det är blåsigt idag. -Det fläktar.
Och vi har bestämt att vår bas ska vara ett tält, för vi är galna.
-Uppe på en kulle. -Uppe på en kulle.
Ja. Men problemet med de här omgjorda bilarna
är att de är för dyra. Alldeles för dyra.
-Ja. -Den där Mercedes Pagoda SL
kostar 300 000 pund.
Och Singer Porsche, 400,000 pund.
E-Type speedsters, 650 000 pund. Helt galet.
Problemet är att tillverkarna som gör sånt här
vet att de kan ta så bra betalt
för kunderna som kommer till deras verkstäder
kommer helt säkert med helikopter
med en ukrainsk flickvän och Lewis Hamiltons klocka.
Och faktum är, att om man klär sig och agerar så,
om man vill visa upp sig, blir man rånad på pengar.
-Så är det bara. -De tar betalt därefter, eller hur?
De ber om det. Istället borde man
ringa och säga: "Kan ni hämta upp mig på stationen?"
-Nej. -Det skulle vara bättre.
Nej, busshållplatsen.
-Eller busshållplatsen. -"Hämta mig vid busshållplatsen."
"Jag vill se bilarna ni gör."
Jag har en idé. Tänk er det här.
En original Opel Manta A,
-minns ni den? -Ja.
-Runda backljus. -Ja. Svart motorhuv.
Ja, men med motorn från en modern Vauxhall VXR,
jag ska hitta några killar som gör en sån åt mig.
Jag beställer den på telefon och åker dit med buss, klädd i gympakläder.
-Och de... -Du kommer att få den för 50 pund.
Antagligen 40, för jag behöver en tia för att åka hem med bussen.
Och nu, en ny elektrisk bil
från, och ni kommer inte att tro det här...
-Fortsätt. -Kalashnikov.
-Allvarligt? -Ja.
De som gör AK 47:or ska börja göra elektriska bilar.
-Jag gillar tanken. -Jag vet.
-Vill ni se en bild på den? -Ja.
Här är den.
-Herregud. -Skratta inte.
För bakifrån är den ännu fulare.
Varsågoda.
Du har rätt. Den är faktiskt det.
Jag antog att de skulle ha åtta rörliga delar.
Att man skulle kunna begrava den i ett träsk i tre månader
och att den bara skulle gå sönder om Richard Hammond använde den.
Ja. Du har rätt.
Men det sägs att den har en revolutionerande teknologi.
Har den? Är det bara att sikta och skjuta?
Och ännu viktigare, kan man skjuta med den på bröllop?
Du kan säkert det.
Barnen går ut och skjuter för att fira provresultat och sånt.
Men tänk dig att köra en bil som heter Kalashnikov...
-Det låter fantastiskt. -Ja. Det är rätt bra.
Ja. Vad har du för bil nuförtiden, Rich?
-Tja, en Kalashnikov. -Där ser du.
-Det ser du. -Problemet är
att jag tror att de kommer att säja massor med T-shirts,
muggar och kepsar med namnet på,
men inte så många bilar.
Precis som Ferrari.
Ja, som Ferrari.
Här har vi en grej. Det är en artikel i Dorset Echo,
en lokaltidning i Dorset,
och jag tror den vinner priset för den mest onödiga informationen.
Den handlar om en krock mellan en motorcykel och en stridsvagn.
Den ägde rum nära militärbasen där.
Okej, det står: "Motorcyklisten fick en misstänkt fraktur
"på en arm och ett ben." Och här kommer den onödiga raden:
"Föraren i stridsvagnen var oskadd."
Var han?
Han hade verkligen tur
-som kom undan, eller hur? -Ja.
Är det sant?
Jag tror att han åkte tillbaka till basen och sa: "Körde jag på nåt?
"Gjorde jag det?"
Riktigt bra konversation här.
En ny typ av racermästerskap har annonserats,
och det är för kvinnor. Det kallas W-mästerskapet.
Idén har ett potential, kvinnliga racerförare
kan delta i den här tävlingen. Det är samma typ av bilar.
Förarna blir inbjudna och prispengarna är 1,1 miljoner pund.
-Ja. -Så det är en bra uppmuntran.
Det har pågått en hel del diskussion om... Eller snarare debatt.
För folk säger att det är sexistiskt att ha
ett mästerskap enbart för kvinnor, men om man tänker efter
har man ju kvinnliga lag i fotboll, rugby och hockey,
och i stort sett alla olympiska grenar är män och kvinnor åtskilda,
så jag fattar inte varför motorsport skulle vara annorlunda.
Men inte alla sportgrenar.
Män och kvinnor tävlar mot varandra i dressyr.
-Ja, men det är ingen sport. -Va?
Man sitter ju bara på en häst som visar upp sig.
Okej, de kan...
-Han har rätt. -Det finns ingen...
-Så är det. -Du har faktiskt rätt.
Män och kvinnor skiljs inte åt vad gäller segling,
-där tävlar de mot varandra. -Det är väl inte heller en sport?
Att segla är ett jobb.
Man måste dra i rep och...
-Okej, då. Okej. -Det är manuellt arbete.
Det är ingen sport.
Det är en ofantlig skillnad mellan de grejerna
och ensits-bilracing.
Men varför? "Det krävs manlig styrka för det,"
är inte sant, till och med en Formel 1-bil
har servostyrning nuförtiden.
Jag vet, men jag körde en ensits-racerbil härom dan.
Jag minns inte vilken och var, men den hade slickdäck
och efter tre varv, var mina nackmuskler... Jag satt så här
och hade inte kraft nog att räta upp huvudet.
Jag var tvungen att vänta på nästa kurva så jag kunde böja det åt andra hållet.
Jag känner ju till Navratilova och Serena William.
Man skulle inte vilja bryta arm med nån av dem.
-Så, vänta... -Så kvinnor kan bygga upp sina muskler
för att kompensera för det, men...
Vänta, säger du att du är för att skilja
män och kvinnor åt inom motorsporten?
Det spelar ingen roll vad jag tycker. Faktum är, att det var 43 år sen
som en tjej var med i ett Formel 1-lopp.
Fyrtiotre år,
så nåt är fel. De tar sig inte dit.
Jag tror att det är nåt som skapas från början. Det händer tidigt.
För många mödrar sätter sina döttrar på ponnyer
istället för i go-carts.
Ja, man sätter inte...
Men vissa tjejer åker go-kart, för Abbie, vår förare,
har gjort det sen hon var spädbarn.
Jag tror att det här mästerskapet
inte handlar om att separera. Den handlar om att uppmuntra kvinnor
att börja tävlingsköra och det är en bra idé.
Ja, det tycker jag. Men jag tror att man måste börja tidigt.
Så, småtjejer, det är dags att kliva av era ponnyer
och sätta er i en go-kart.
Jag har lite erfarenhet av hästar, och kan säga
att det som är bra när man går ut på morgonen
är att ens go-kart inte har skitit på sig och dött under natten.
Så det är bättre än en häst.
Du kommer också att inse att go-kart är roligare än hästar.
-Det är sant. -Ja, och du kommer också att få se
att en go-kart inte sticker upp sitt dumma huvud ovanför stalldörren
och ser på dig. Du vet att den tänker,
och försöker säga: "Din fru är här hos mig.
"Jag har fått frukost på sängen. Jag sket igår kväll,
"men hon har tagit upp det med en trädgårdsgaffel."
Sen säger den: "Och min penis är lite smutsig."
"Hon tar hand om det senare."
Sen dyker din frus huvud upp över stalldörren
och hon säger: "Titta inte på honom sådär.
"Han kommer att tro att du inte gillar honom." Och du säger: "Jag vet."
"Om jag kunde prata hästspråk, skulle jag säga: 'Jag hatar dig.
"'Jag hatar hur du stjäl min fru och mina pengar
"och min status."'
Och en dag kommer du att ha ett samtal med din fru
och hon säger: "Älskling, jag behöver en trailer till min speciella häst
"och åka till fina platser, för de här fälten är för små för att träna
"hans magnifika, muskulösa ben."
Och du säger: "Okej. Jag köper dig en trailer."
Sen säger hon: "Jag behöver en speciell bil till min speciella trailer
"för att transportera min speciella häst." Så du skaffar en, och en dag
säger hon: "Jag behöver en lastbil. En stor, fin lastbil
"för att transportera min stora, fina, magnifika häst runt landet och lastbilen
"måste ha ett kök och en säng så jag kan sova nära hästen.
"Närmare hästen än jag är dig."
Då sjunker din haka och hjärtat går i bitar,
för du vet att du har förlorat och hästen har vunnit.
Väldigt bra.
Det där var...
Lite utanför ämnet.
Vi släppte en atombomb.
Varje gång man nämner ordet häst, blir han... Jag gjorde det igen.
Det är nog bäst att vi avslutar här. Det var ingen riktig Snackgata.
Det var Hammonds Svammelgata.
-Ursäkta för det. -Då går vi väl vidare?
Det har kommit ut en ny terrängbil, en fyrhjulsdriven Lamborghini.
Den kallas Urus och för att testa om den är bra
tog jag The Grand Tour till Sverige beväpnad med frågor.
Här är min första fråga.
Om man bygger en bil som ska tackla en sån här terräng
kan det fortfarande vara en riktig Lamborghini?
Tja, Urus ser absolut ut som en pimpad superbil.
Med sin imponerande styling, ser den verkligen ut som en Lamborghini.
Men är det så?
För att göra den här bilen, letade ingenjörerna
bland Volkswagens reservdelar.
Så motorn, en 4-liters V8, är från en Porsche Panamera.
Bakaxeln och upphängninsanordningen är från en Bentley Bentayga.
Plattformen som den är byggd på och mycket av instrumentbrädan
är från en Audi SQ7.
Så innebär det att den egentligen inte är en Lamborghini alls?
Tja, den gör från noll till hundra på 3,6 sekunder.
Och den har en toppfart på 304 km/h.
Så den har den prestanda som man förväntar sig,
men det finns annat som man inte förväntar sig.
Det här är den första Lamborghinin som använder sig av turboladdare,
och den första som har en automatlåda.
Den kombinationen innebär att det är en hårfin
och ett för Lamborghini otypiskt gap från att man trycker ner gaspedalen
tills den får upp farten.
Och när den väl gett sig iväg är det inte med dramatiska ljud.
Visst, det smäller och pangar lite där bak,
men det hörs inte inifrån där allt har omvandlats och förfinats.
Det kanske är därför som allt här står på latin.
Det här är en Lamborghini för professorer emeritus.
Jag skulle kunna tänka mig påven i en av de här.
Den är tyst och lite tveksam och den har fräsiga detaljer
och ett smart antispinnsystem
och de största kolbromsarna någonsin i en vanlig bil.
Så den är säker också.
Lamborghini KOLKERAMIK
Men man kan inte undkomma det faktum att jag just nu kör
på snö och is i en bil
som har 641 hästkrafter
som rasar under motorhuven.
Vilken betyder att den faktiskt inte alls är så säker.
Herregud.
Koncentration.
Den är ryckig och det är skrämmande.
Det är som om jag har kontroll över hela världens fysik
medan jag är i en telefonhytt full av getingar.
Stanna. Låt mig vara. Det är tidvatten och tyngdkraft och jorden. Sluta.
Bilen befinner sig i det ögonblicket
då spänningen slutar och terrorn tar vid.
Det här är allt en Lamborghini!
Fan.
Så Urus ser ut och känns som en Lamborghini.
Den är även praktisk. Bagageutrymmet är stort.
Och inuti finns det plats för fem fullvuxna.
Det är trivsamt här.
Allt det här är jättebra.
Men fungerar den i terrängkörning?
För att ta reda på det ska jag försöka
köra upp på toppen av den här skidbacken.
Den har däck utan dubbar.
Och jag har på mig de här som inte är lätta italienska körskor.
Jag vet inte om det här kommer att gå bra.
Problemen blir större när man kommer in,
för det finns ingen differentialspärr och ingen manuell lågväxel.
Det enda man kan göra är att värma upp den
och lägga växelväljaren i snöläge.
Är det snö? Betyder "neve" snö på latin?
Jag tror det. Få se om det fungerar.
Då kör vi.
Må den inte byta växel... Den rör sig framåt.
En 165 000 punds-Lamborghini
kör uppför en skidbacke.
Turboladdarna var lite irriterande på vägkörning,
men här ger de mig de låga varvtal
som jag behöver för att ta mig uppför backen.
Och jag har en sån där lutningsmätare som fanns i de gamla Mitsubishi Shogun.
Det här är faktiskt rätt imponerande. Den växlade just ner till ettan.
Hej, förundrade skidåkare.
Jag kan inte fatta att en 2,4-tons bil
med normala bildäck gör det här.
Kom igen, kom igen, du klarar det. Kom igen.
Kom igen.
Vänta lite.
Ja, ja.
Nu fattar jag att det är en 2,4-tons bil med normala däck,
för den sitter fast.
Nej. Nej.
Jaha.
Så här långt har vi alltså slagit fast
det är en Lamborghini, den känns spännande som en Lamborghini
och... Jag gjorde det med flit.
Och den är bra i terrängkörning också, fast inte riktigt lika bra
som en Range Rover.
Vi har en fråga kvar att besvara.
Är den kul att köra?
Vi har använt en snöplog och skapat en racerbana
på den här frusna sjön.
Och vi har planerat följande.
Jag ska försöka vinna över den här fyrhjulsdrivna Porschen 911 Turbo,
som körs av
The Grand Tours racerförare, Abbie Eaton.
Har du sett den här sprickan?
Jag såg den inte tidigare.
Kolla hur den ser ut!
Du har den tyngsta bilen, eller hur?
Den väger 2,4 ton och jag väger ett halvt ton.
Är du inte orolig över det?
Jag tar inte på mig säkerhetsbältet, så ifall den sjunker
kan jag mig ur den snabbt.
Allvarligt?
Japp.
Innan duellen började
körde jag ett par varv på egen hand.
Himmel!
Kom igen! Sväng!
Jag åker lite ut.
Min Urus är lite ryckig.
Det är sånt man brukar säga till sin doktor.
Okej. En liten snärt där.
Andra hållet och gas.
Ja.
Musen ut, lejonet ut.
Så säger de i Sverige.
Jag gör min egen dimma.
Den kanske inte kommer så högt upp i skidbacken
som en Range Rover, men att den gör det här
gör den bättre.
Men är den bra nog att slå Abbie i Porschen?
Där är hon!
Klockan har slagit, loppet har börjat.
Nu har vi förstått vad som är vad på vår specialdesignade bana.
Okej, runt klockan och...
Nu ner längs skaftet
fram till det som vi kallar "parabolen."
Jag har tävlat mot några kukhuvuden i mitt liv, men aldrig på ett.
Vi borde kunna slå henne, för Guds skull! Kom igen!
Hon har fyrhjulsdrift, precis som jag.
Men hon har bättre bromsar än jag.
Ge mig 641 hästkrafter nu!
Jag sa ju att den var lite tveksam ibland.
Men inte i Corsa-läge.
Härligt, det här.
Hon har tagit en vid kurva. Har vi en chans?
Kom igen!
Nu!
Skit!
Kom igen, Jeremy.
Kom igen!
Du kan köra om henne!
Kom igen!
Varv efter varv, hasade den tunga Urusen i hälarna
på Turbo 911:an.
Herregud!
Allvarligt? Nej!
Men till slut måste jag inse mig besegrad.
Jag kan inte köra om 911:an, så är det bara.
Men jag kan hålla samma takt.
Och för en terrängbil är det rätt otroligt.
Det är det verkligen.
Jag kan nu tro på Lamborghinis påstående
att det här är den snabbaste terrängbilen i världen.
-Det var på tiden. -Du har haft en skön utflyktsdag.
-Jag fick betalt för det. -Det var ditt jobb.
-Det var jobb. -Ja.
Det var mitt jobb att göra det där.
Men den kommer antagligen inte att vara världens snabbaste terrängbil
så länge till, för Aston Martin och Ferrari
-kommer snart ut med stora stadsjeepar. -Ja.
-I år! -Ja, ja.
Poängen är, kan man verkligen säga till folk att man har en Urus?
För det låter som en utomjording i Star Trek.
Ja, men det funkar att säga Lamborghini.
Ja. Men nej.
Det där var ett utmärkt konsumentråd.
Ja, det var kristallklart.
Men saken är, att efter den här videon, som var väldigt kul att göra,
åkte jag hem och tänkte att problemet är att den borde
vara lite mer äventyrlig.
Jag skulle gärna ha sett att den var lite galnare.
Säger du att du har ändrat dig?
-Ja. -Vad bra!
Premiärminister Clarkson återvänder från stormötet: "Jag har förklarat krig!
"Men på planet hem tänkte jag om
"och är inte så säker längre. Jag har ändrat mig."
Exakt. Det är vad jag har gjort.
Bra. Okej, för att fortsätta i den här förnuftiga stilen
skulle jag vilja gå vidare med en kort historialektion.
Den 7 april 1968 dog en racerförare
i ett Formel 2-lopp i Hockenheim, Tyskland.
Förarens död var tyvärr ingen överraskande händelse,
för så farlig var sportgrenen på den tiden.
Han var en av 127 racerförare
som dog vid ratten bara det året.
Men den här gången var hans död en chock för motorsportvärlden,
för de hade förlorat en man som odiskutabelt var
den största racerföraren av sin tid,
och förmodligen genom tiderna.
I KÄRT MINNE AV JIM CLARK FÖDD 4/3 36 DÖD 7/4 68
Jim Clark har dött i en olycka i ett Formel 2-lopp i Västtyskland.
Jim Clark dog när bilen åkte av banan i 270 km/h
Det var en hemsk chock för alla.
Det tog oss alla väldigt hårt.
Clark dör i krasch
Om det var nån som inte skulle dö i en olycka,
så var det Jim Clark,
för han körde på ett sånt sätt att han inte gjorde samma misstag
som andra förare.
I Kalifornien meddelade en radiostation nyheten
om Clarks död och bad lyssnarna att tända sina strålkastare
som ett tecken på respekt, och motorvägarna lystes upp.
Ett sånt globalt rabalder hade Clark inte gillat,
för den här blyga och blygsamma mannen, son till en skotsk fåruppfödare,
basunerade aldrig ut sin egen bravur.
Jag började som amatör och hade ingen tanke på att bli världsmästare.
Men jag var nyfiken på att få veta hur det var att köra snabbt,
och köra en viss bana och typ av bil.
Han prövade sina vingar på racerbanor i slutet av 50-talet
och Clarks fart och talang upptäcktes av Lotus chef Colin Chapman,
som skrev kontrakt med honom för sitt Formel 1-lag 1960.
Clark blev snart framgångsrik i motorsportens värld.
Särskilt med den här bilen.
I den här Lotus 25
vann han 1963
sitt första VM i Formel 1.
Herregud! Jag sitter där Jim Clark satt!
Det är svindlande!
De här var inga kraftfulla bilar.
De hade bara 210 hästkrafter och en 1,5-liters motor.
Men de kunde ändå köra i 290 km/h.
Tack vara dess revolutionerande monocoquechassi,
var 25:an starkare och och lättare än någon annan Formel 1-bil.
Vilket betydde att den inte bara var snabb på raksträckorna,
utan även snabbare i kurvorna.
Under säsongen 1963, använde Clark den
för att vinna rekordmässiga sju av tio Grand Prix.
Jim Clark vinner. Ingen kan stoppa honom nu.
Men 1963 var bara en uppvärmning inför det som komma skulle.
För att få en klar bild av Clarks begåvning
måste vi titta på ett annat år.
År 1965, när han når en kulmen
som ingen förare före honom hade nått, och inte efter heller.
En modern Formel 1-förare kör 21 lopp per år
och klagar ofta på att det är för många.
År 1965 tävlade Jim Clark i 63 lopp.
Vissa av de här bilarna liknar varandra, även om de är helt annorlunda.
En bil som den här använde han i Formel 1-VM.
Han tävlade i brittiska Formel 2-mästerskapet
och i det franska Formel 2-mästerskapet med den här bilen.
Han tävlade i Tasman-mästerskapet, Australiens Grand Prix
i den här bilen, och där har vi hans Lotus Cortina,
i vilken han beslöt sig för att börja tävla med touringbilar.
Som om det inte räckte,
beslöt han sig för att köra Indy 500.
TASMAN-MÄSTERSKAPET
Först i led var Tasman-mästerskapet i Australien.
Av 15 lopp vann Clark elva och fick kronan.
Sen åkte han tillbaka till Europa för de brittiska och franska
Formel 2-mästerskapen, och vann båda.
Jim Clark ledde från början!
Vinnaren är Jim Clark!
Och mellan Formel 2-loppen, hoppade han i sin Lotus Cortina
och samlade på sig touringbil-segrar.
Och sen kommer Amerika.
Indianapolis 500 har kallats för världens största racerskådespel.
Amerikas mest prestigefyllda lopp var en tuff utmaning.
Ovalformad bana och högre medelfart än han var van vid,
tävlandes mot gamla veteraner på banan.
I den här tävlingen körde Clark en specialkonstruerad Lotus
med knappt 500 hästkrafter.
Fast han redan hade vunnit en Formel 1-titel,
imponerade skottens CV inte på de snobbiga ämbetsmännen i Indianapolis,
som fick uppkomlingen från andra sidan av Atlanten att ta ett nybörjartest
innan han fick tävla.
Helgen i Indianapolis kom,
och uppkomlingen från andra sidan av Atlanten kvalade till första bänk.
Och sen, i själva loppet,
vann Clark mot Amerikas bästa förare på ovala banor
med strax över två minuter.
Jim Clark, den första europén som vinner Indianapolis sen 1916,
satte ett nytt rekord på 242,5 km/h.
JIM CLARK VINNER 500
Vad var det som gjorde Clark så bra?
Vad hade han som gjorde honom kapabel att köra vilken typ av bil som helst?
Jimmy var en absolut naturbegåvning, han gjorde det utan att tänka,
han visste inte varför han hade stilen...
CEDRIC SELZER RACERINGENJÖR
...han körde i.
På den här tiden hade vi 1,5-liters bilar
med 200 hästkrafter. Körde man dem för hårt
saktades farten ned.
Och tappade man fart
var det väldigt svårt att få upp den igen.
Och Jimmy kunde konsten att hålla bilen rullande.
Jag tror inte att nån av dagens förare skulle kunna köra bilen
tillnärmelsevis så snabbt som Jimmy.
För han var så exakt.
Förutom hans övernaturliga skicklighet att få en bil att gå snabbt,
hade han även en annan viktig färdighet.
Många väldigt duktig racerförare dog i Lotus-bilar...
JACKIE STEWART TREFALDIG F1-VÄRLDSMÄSTARE 1969, 1971, 1973
...för de var ömtåliga bilar.
Men Jim Clark körde så mjukt
att han aldrig frestade på
de delar som kunde gå sönder.
Under träningen i Barcelona...
DAVE SIMS LOTUS-MEKANIKER
...kom han in efter tio varv och sa:
"Det är nåt med vänster bakhjul.
"Jag känner att nåt är fel på vänster bakhjul."
Vi tittade på det, kollade allt och det var okej, men han sa:
"Nej, det är nåt som är fel."
Så den kvällen plockade jag isär bakhjulsupphängningen och
ser man på, ett av hjullagren hade börjat slitas ut.
Jag vet inte hur nån kunde känna det, men han gjorde det.
Efter loppet, när man tog isär hans
och hans medtävlares bilar,
visste man vilka delar som kom från Jimmys bil...
BILLY COWE LOTUS-MEKANIKER
...och vilka som kom från den andra förarens bil,
för delarna från Jimmys bil var oklanderliga.
Tro inte ens för ett ögonblick att Clark var en av de förarna
som bara kunde vinna i en perfekt bil.
Ett år i Spa, till exempel,
ledde han loppet när hans växellåda slutade fungera.
Gav han upp?
Nej. Istället körde han resten av loppet,
och vi pratar om 260 km/h på vått underlag,
med ena handen på ratten och den andra som höll växelspaken på plats.
Och han vann ändå
med nästan fem minuter.
1965 års säsong rullade på
och Clark, som hade vunnit båda Formel 2-mästerskapen,
Tasman-mästerskapet och Indy 500,
hade bara en utmaning kvar.
Den största utmaningen, världsmästartiteln i Formel 1.
I Formel 1-loppen
körde Clark en modifierad version av Lotus 25.
Bilen som hade tagit honom till VM två år tidigare.
Men även om 25:an var otrolig,
kom man inte förbi det faktum att 1965
var det en tre år gammal design och den uppdaterade versionen
hade bara några mindre justeringar.
Så skulle Jim klara det?
I säsongens inledande lopp i Sydafrika,
mot legender som Jack Brabham,
Graham Hill och regerande världsmästaren John Surtees,
vann Clark med en halv minut,
och det med diskbråck.
Näst på tur stod Spa och sen det franska Grand Prix.
Han vann båda.
Hans Lotus må vara en bil med en gammal motor,
men av motståndarna att döma, är den överlägsen alla andra.
Bakom ratten verkade Clark omöjlig att besegra.
Jimmy brukade köra runt banan i början av träningen
och göra ett väldigt snabbt varv.
Han kom tillbaka, satte sig på muren
och sa att det inte var nån idé att nöta ut bilen.
Sen brukade han vänta och se vad de andra gjorde
och sen gå ut och vinna.
Om han inte var i ledningen, var det nåt fel på bilen.
Näst på tur var Silverstone,
och här såg det ut som det brukade,
med Clark i täten.
Men i slutfasen av loppet
tappade hans motor oljetrycket
och riskerade att explodera under trycket i kurvan.
Medan Clark kör utan mätbart oljetryck,
stormar Hill upp bakifrån och slår varvrekordet i ivern att köra om.
Så istället för att köra bilen genom kurvan,
stängde han av motorn, rullade genom kurvan ,
och när han var ute ur den startade han motorn igen,
körde klart varvet och vann loppet.
Till slut nådde Formel 1-cirkusen Nürburgring,
en bana som Clark aldrig hade vunnit på.
Spända ögonblick för den flygande skotten innan start.
Vinner han i Tysklands Grand Prix, blir han världsmästare.
Han ledde från start och bröt äntligen Nürburgrings otur
genom att vinna loppet och därmed Formel 1:s världsmästartitel.
Vi summerar Clarks 1965-säsong.
Av de 63 loppen han deltog i
vann han otroliga 31 av dem
och stod på prispallen åtta gånger till.
Han ansågs nu vara tidernas största racerförare,
eftertraktad i hela världen.
Ändå valde den blyga skotten att fira årets resultat
med en blygsam hyllning...
JIM CLARK VÄRLDSMÄSTARE 1963-INDIANAPOLIS-1965
...i sin hemstad i Skottland.
BRA GJORT JIM VÄRLDSMÄSTAREN
De följande två åren var istället en katastrof
med flera mekaniska problem som hindrade honom från att vinna igen.
Men 1968 körde han en Lotus 49,
ännu en ändring i Colin Chapmans spel,
och Clark tog hem årets första seger i Sydafrika,
och verkade i form för en lovande säsong.
Gratulerar, Jim. Det var en helt fantastiskt prestation.
Tack så mycket.
Helgen den 7 april
kunde Clark välja mellan två tävlingar.
En på Brands Hatch, den andra ett Formel 2-lopp i Hockenheim.
Ödet ville att han deltog i det tyska loppet.
Sjunde april är en hemsk dag för mig.
Han var inte glad. Det var kallt, fuktigt och dimmigt.
Vi lyckades inte få nån värme i däcken.
Vi kunde inte få upp temperaturen, vad vi än gjorde.
Jimmy sa till mig: "Förvänta dig inget av mig idag.
"Håll mig bara informerad om ställningen,
"min position, antal varv kvar."
Det var det sista han sa.
På varv fem åkte Clarks bil plötsligt
av banan i 270 km/h.
Jag kom fram till olycksplatsen och vi gick genom buskarna,
det fanns ingen barriär,
bara asfalt och träd. Bokstavligen.
Sen ser jag en stig och det som var kvar av bilen och...
Det fanns inget att se.
Jag sa: "Var är växellådan? Vad händer?"
De sa: "Den ligger 30 meter bort,
"bortom den där planteringen, den förstörde plantorna."
Och jag sa: "Var är föraren? Var är Jimmy?"
Och han sa: "Nej."
Och man hade just förlorat
världens bästa racerförare.
Vad fan skulle man göra?
Jim Clark var en gud.
Första gången jag såg honom... "Herregud, helt otroligt."
Att faktiskt prata med honom,
det var så inspirerande.
Livet är värt att leva.
Det är...
Det är så ledsamt.
Ursäkta.
Enligt läkarrapporten
dog Clark ögonblickligen av bruten nacke,
och kraschen skulle senare fastställas bero på punktering.
När han dog var han bara 32 år.
Men i sin korta karriär
hade han samlat på sig några otroliga resultat.
I Formel 1 vann han 25 av 73 lopp, vilket procentuellt
placerar honom långt före Hamilton, Vettel och till och med Schumacher.
Han startade i pole position 33 % av gångerna, vilket procentuellt
gör honom näst bäst genom tiderna.
Precis bakom Fangio.
Sen har vi Grand Slams, det är där en förare får pole position,
snabbaste varv, segern, och leder varje varv i loppet.
Schumacher har fem Grand Slams, Senna har fyra.
Jim Clark, åtta.
Det är mer än nån annan förare någonsin.
Man kan tänka sig att en så skicklig man
är högt ansedd bland andra förare,
och det stämmer.
Jag blev inbjuden till ett cocktailparty för Fangio, och han sa till mig:
"Enligt mig var Jimmy Clark den bästa racerföraren någonsin."
Att få höra det från Fangio
är den allra finaste komplimangen.
Och den femfaldiga världsmästaren var inte den enda sydamerikanen
som hade skotten som idol.
I Clarks gamla skola i Edinburgh
finns det en minnesplatta som hyllar hans segrar.
TILL MINNE AV JIM CLARK BRITTISKA IMPERIEORDEN LORETTO 1949-52
Och 1991 gjorde den dåvarande världsmästaren
en speciell pilgrimsfärd till skolan...
EN HYLLNING FRÅN HANS SKOLA HANS NAMN GENLJÖD I VÄRLDEN
...för att hedra hans minne.
Senna sa om Clark:
"Han var min barndomshjälte.
"Han var den bästa av alla."
Och som Senna, dog Clark när han låg på topp.
Som Senna, vem vet hur många fler lopp och mästerskap han skulle ha samlat ihop?
Han var måttstocken.
Så var det bara.
Det mesta som jag utförde för motorsporten gjordes
tack vare Jim Clarks sätt att köra.
Jag bara följde honom.
Han var en gentleman.
En gentil gentleman.
Det är synd att han inte är med oss,
för det hade varit fint.
Han var en fantastisk man, helt otrolig.
Alltihop är otroligt.
Ja.
Det som jag tycker är helt otroligt är hur många mästerskap han deltog i.
Kan ni föreställa er Lewis Hamilton
kliva ur sin Formel 1-bil och säga:
"Jag har inte tid för intervjuer, för jag måste iväg
"och göra ett touringbil-lopp." Det skulle aldrig ske.
Exakt. Men han gjorde det.
Den andra saken man bör minnas är att i början av 60-talet,
om man flög till Australien, innebar det åtta mellanlandningar.
Det fanns inga liggstolar och inga filmer heller.
-Man bara satt där. -Ja, och låt oss inte glömma
att han klev av planet, körde loppet och vann förstås,
och tog sen ett annat direktflyg till Frankrike
för att vinna en tävling där.
Det är helt otroligt. Alla har väl sin favoritförare,
säkert alla här också.
Det kan vara Sanna, Schumacher, Villeneuve,
Romain Grosjean, Fangio.
Men använder man matematik för att mäta en förares storhet
måste svaret bli Jim Clark.
God kväll.