Hallo!
Hallo igjen!
Tusen takk.
Takk, alle sammen. Takk!
-Hallo! -Tusen takk, alle sammen. Takk.
Takk.
Og velkommen! Og i dagens veldig aktuelle episode...
Neil Armstrong går på månen.
Noen sinte syklister.
Og jeg kaster et smørbrød ut av vinduet.
Alt det...
Alt det kommer senere.
Men først: Aston Martin har nettopp lansert en ny bil.
Og her er Richard Hammond for å fortelle oss alt om den.
Dette er den nye V8 Vantage.
Det er ikke en stygg bil, er det vel?
Jeg er ikke så sikker på fargen,
man ville ringe til legen om man tisset denne fargen,
men selve formen er nydelig.
Dette er en av de superstjerne-bilene
som etterlater målløse folk som tar bilder med mobilen sin.
Og som den minste, mest slagkraftige og mest sporty bilen fra Aston
er den rask.
Null til 100 tar tre og et halvt sekund.
Så du blir ikke dummet ut av 911 Carreraer.
Toppfarten er 314 km i timen.
Men her er greia.
Aston-biler har alltid vært vakre og raske når man kjører rett frem.
Men det er det enkle ved å lage en sportsbil.
Det var når man undersøkte ting man ikke kunne se,
at Aston i fortiden ofte var for dårlig.
Problemet er at firmaet aldri har hatt pengene eller mannskapet
til Porsche eller Ferrari, og det merket man på bilene deres.
De føltes ikke så velskapte og vel-uttenkte som noen av konkurrentene.
Det betyr at de i hovedsak ble solgt til folk
som hørte på hjertet, ikke hodet.
For hjertet ditt sier: "Jeg vil ha en Aston",
selv når hodet sier: "Den døren passer ikke ordentlig."
Men dette er 2018.
Pent utseende og fart er ikke nok om deler detter av i hendene dine.
Denne bilen kan ikke være god å kjøre "til å være en Aston".
Den kan ikke være vellaget "til å være en Aston".
Den må bare være god.
La oss begynne med interiøret.
Et sted som vanligvis sier om de har spart på noe.
Og her er nyhetene gode.
Alt du ser, er helt nytt.
Ikke oppvarmede rester fra en eldre modell.
Og alt føles ordentlig sammensatt.
Som det burde i en bil som koster 121 000 pund.
Og om du trykker ned på den elektriske høyderegulatoren,
har den den laveste kjørestillingen av noen biler jeg har kjørt.
Jeg vil ikke påstå at jeg er en høy mann, men dette er lavt.
Jeg føler meg sju år gammel.
Så kommer vi til motoren. Det er en fire liters V8.
Den har tvillingturbo. Den skaper 510 hestekrefter, og...
Den er tysk. Spesifikt fra AMG-avdelingen av Mercedes.
Ja, dette vil få Brexit-tilhengere
til å sette ølen i halsen. Men se på det på denne måten.
Hvorfor kaste bort penger du ikke har på å utvikle en grei motor,
når du kan kjøpe en fantastisk en?
Dessuten er det en plakett her der det står:
"Den er inspisert av noen hos Aston Martin."
Sannsynligvis for å sjekke at de amatørmessige tyske ingeniørene
har gjort alt ordentlig.
Men selv om Vantage har Mercedes-lunger,
prøvde ingeniørene å sørge for at den synger med Aston-stemme.
Ja, denne motoren lager ikke denne lyden i en AMG.
I en Mercedes er det bare bass.
Men Aston Martin har lagt til litt britisk heshet i ligningen.
Så den er pen, rask, melodiøs og kjennes velbygget ut.
Men nå kommer vi til ildprøven. Hvordan den nye Vantage takler svinger.
Og på papiret ser det lovende ut.
Den er bygget på et helt nytt chassis, en kortere versjon
av det som er under DB11, og det er den første Aston Martin
med elektronisk differensial,
et veldig dyrt, men veldig verdifullt krigsvåpen.
Så la oss se hvordan det går.
Ja, det funker.
Den har kontroll over kraften sin.
Det har den virkelig.
Det ble laget av en mann som jobbet med opphengsmestrene Lotus.
Og det merker man.
Dette føles fantastisk.
Den vet hva den vil være.
Her er ingen myk GT-modus, som man får i en DB11.
Inngangsnivået er Sport.
Så har vi Sport Plus og Track.
Det vil jeg ha, det er en sportsbil! Jeg vil ikke ha et tregt valg.
Ja, dette er supert.
Det er fortsatt en bil fra et lite britisk firma.
Så der er noen problemer.
Jeg ser ikke fantastisk bra. For meg, når jeg sitter her nede,
er det som jeg prøver å kjøre bilen fra bak i en full heis.
Her er ikke hanskerom.
Jeg liker ikke lyden til blinklysene,
det er som et Casio-tastatur fra 1980-tallet. Hør...
Og det er for mye Alcantara. Dette er greit når den er ny,
men om du kjøper en sånn brukt,
blir det som å bruke noen andres vaskeklut.
Men i det store og hele er dette bare småting.
For alt i alt er Vantage veldig morsom.
Før i tiden kunne man kjøpe en Aston og elske den,
men likevel vite innerst inne at 911 var en bedre bil.
Denne nye Vantage har minsket den avstanden
så det ikke lenger betyr noe.
Den er ikke bare fantastisk til å være en Aston Martin,
den er fantastisk, punktum.
Bra jobba.
Det er en god bil.
Jeg kan se ut.
Kan du? Virkelig?
Jeg kan virkelig se ut.
Jeg er enig med deg der. Det er en fantastisk bil,
men én ting jeg burde nevne, du vet all teknologien inni...
-Ja. -Det er Mercedes-ting,
men det er Mercedes-ting fra forrige generasjon.
Ja, men det er fortsatt bedre enn alle tingene Aston pleide å ha med.
-Det er sant. -Er det ikke?
Nei, det er sant. Og en annen ting: Du var overrasket over
-at den har den AMG-motoren. -Ja.
Du må huske på at Aston V12, som de har brukt i årevis,
-er tysk. -Den er produsert i Tyskland.
-Ja. -Det gjør den på en måte tysk, ikke sant?
Nei.
Det er hvor den ble designet og utviklet som betyr noe.
Nei, han har et poeng.
Selvbiografien din kunne trykkes i Tyskland,
men den ville fortsatt vært kjedelig,
fordi du designet og kom på den. Det er...
Kan ikke nekte for det. Den ville det.
La oss ikke bli for opptatt av hva som er tysk og ikke.
Poenget er at, i motsetning til den tidligere Vantage,
er den mye, mye mer enn bare et pent ytre.
Mye mer. Men la oss finne ut hvor raskt
Abbie kan få en rundt Eboladromen.
Og den setter i gang med litt spinning av dekkene.
Og hoftene vrikker under kraften, men Abbie har kontroll
og hamrer inn i Er ikke.
Hun jobber med det uvanlige, og helt ærlig dumme, firkantede rattet,
og vi er allerede ved nedgangen til Ditt navn her.
Var det en full hjulskrens?
Og enda en, og nå bremser hun hardt...
Se på den, den vender inn godt, og det ser raskt ut.
Virker litt livlig der
når all den turboladede kraften prøver å gi bilen sleng.
Hadde hun kjørt om natten, ville hun vært i vansker,
for Vantages frontlykter er sørgelig dårlige.
Men ingen klager på farten, det er sikkert.
Ok, hun kommer bredt inn i Gammel dames hus,
men det er ryddig gjennom svingene
og nå den korte veien ned til Transformatorstasjonen.
Løs under bremsing, flikker inn, nå gjenstår bare Sauejordet.
Overraskende lite skrens og over streken!
Ser spennende ut!
-Ja. -Veldig livlig.
-Det er som en gammeldags racingbil... -Ja.
...når den beveger seg rundt.
-I gamle dager. -Den runden så pen ut.
Ja. La oss finne ut hvor den endte opp på runderesultatene.
Her kommer det.
-Det er ikke ille. -Se.
Nøyaktig samme fart som en 911 GT3 RS.
Ja, og når du tenker på at Astonen ikke har en diger vinge
og stativ bak, er det ganske imponerende.
Det er veldig imponerende.
Ja, men glem det, se, den er ikke raskere enn en BMW M5!
Ja, men jeg tror at det sier at M5-en virkelig er rask.
-Ja, visst. -Ja.
Man glemmer hvor rask den er.
Den er absolutt det, men nå er det på tide å kjøpe en full pakke prat
fra debattens vinmonopol
på Samtale-veien.
SAMTALE-VEIEN
-Jeg husker den. -Du husker den.
Jeg likte den veldig godt.
Uansett, Volkswagen har kommet med en ny, unik racingbil.
Helelektrisk, firehjulstrekk, den heter I.D. R.
Jeg har et bilde av den her.
Det interessante er at det blir påstått at
den genererer så mye kraft i svingene at den kan gjøre at føreren besvimer.
Er det en god idé? En bil som slår føreren bevisstløs?
Jeg tror bare ikke på det. Jeg vet at Kimi Raikkonen blir bevisstløs,
men det er vanligvis etter løpet, i hotellbaren.
-Ja, det teller ikke. -Ja. Det er det.
Det er Kimis problem.
Det andre problemet med det er at det ikke er lateral g-kraft
som slår deg bevisstløs, er det? Det er g-kraft fra side til side.
-Nettopp. -Det er ikke egentlig problemet.
Man får lateral g-kraft i biler. Da går blodet fra her,
og det kan bare gå så... Jeg er bred, men det er en grense.
-Ja, nettopp. -Så i hodet ditt
har du én del som er litt søvnig og kan dette ut,
men den andre siden av hodet ditt er veldig våken, for den er full av blod.
Nei! Det er mer interessant enn det, for de forskjellige sidene av hodet ditt
gjør forskjellige ting, ikke sant? Så om blodet går til den siden,
vil du ønske å være veldig presis og drive med forskning,
men på andre siden vil du være kreativ.
"Jeg vil bare male." Algebra. "Jeg vil bare synge."
Du vet når bilracingkommentatorer alltid snakker om:
"Det går fem g gjennom den bilen."
-Det kan bare være fem laterale g. -Ja, nettopp.
Det er ikke de samme fem g som man får i et jagerfly,
når blodet går fra toppen av hodet ditt
og ned til bunnen av føttene, som er veldig langt.
Så hodet ditt blir tomt, og det er da du besvimer.
Ja, nettopp. Det ble sagt at Douglas Bader kunne ta trangere svinger
i sin Hurricane enn andre piloter fordi han ikke hadde bein,
så blodet kunne ikke gå ned i dem. Det ble i kroppen hans.
-Det visste jeg ikke. -Ja. Visstnok.
Fikk han ikke bare en stor benner?
Vel...
For alt hans... Det er vitenskap! Det er legevitenskap.
Han har rett.
Alt blodet hans gikk dit.
Under Slaget om Storbritannia var han kjent som Douglas Benner.
Han skal...
Styrespaken min er ødelagt... Jeg holder i feil.
Jeg elsker jagerfly-kamp, pent.
Vi kan gå videre.
Dere lurer kanskje på hvorfor vi ikke har vist Rolls-Royce Cullinan,
deres nye super-luksus SUV, her i serien.
Og det er fordi Rolls-Royce hadde reservasjoner mot å låne oss en,
fordi de sa de var bekymret for at vi kunne si den var stygg.
Hvorfor ville de tro det?
Fordi de har sett den?
Vi har et bilde av Cullinan her. Der er den.
-Ja. -Ja.
-Beklager. -Ja.
Det er absolutt en interessant bil,
og jeg tviler ikke på at den er fantastisk å kjøre og sitte i.
Men den er avskyelig å se på.
-Ja. -Det er hovedsaken.
Jeg har tenkt på dette, ok? Man vil kanskje kjøre en eller eie en,
men på et eller annet tidspunkt må man komme ut av huset
og gå bort til den. Man vil se den.
Så jeg lurte på om man kunne grave en tunnel, om du hadde den,
fra kjelleren og så kommer den opp under den.
-Så slipper du å se på den. -Nettopp!
Nei, vent! Du ville måtte skjære hull i bunnen av Rolls-Roycen din
for å komme deg inn, ingen ville gjøre det.
Hva om man hadde sånt magisk glass på Cullinanen,
sånt som er klart når du ser gjennom det fra rett vinkel.
Men om du ser fra en annen vinkel,
blir det matt, så du kan ikke...
Det går ikke.
Hvordan vet du det?
Fordi jeg har det
på badet i leiligheten min i London.
-Ja visst. -Og i seks år
har jeg dusjet ved vinduet,
der jeg har vasket herreområdet mitt veldig grundig,
-og noen ganger raskt. -Ok.
Og...
De tenker: "Jeg skulle ønske dette var oppspinn."
Det er seks etasjer ned til fortauet. Man tenker:
"Jeg kan ikke se det, så ingen der nede kan se meg."
Men en venn kom innom en dag og sa: "Du vet at man kan se deg
-"fra gaten." -Herregud!
Seriøst.
Men du ser ikke ut når du er i dusjen?
Nei! Nettopp, det var det jeg sa.
Bygningsarbeideren satte glasset feil vei, ikke sant?
-De må ha gjort det. -Jeg tror arbeideren så deg komme.
Det eneste svaret for Rolls-Royce...
Vent litt. Jeg hørte... Er det en telefon der?
Nei, du fikk slag igjen.
Jeg er sikker på at jeg hørte en telefon. Vent litt.
Det var skolealarmen min, beklager.
-Var det deg? -Det var skolealarmen min, beklager.
-Hvilken alarm, sa du? -Skolealarmen min.
For å hente barna mine på skolen.
Du er en forferdelig forelder!
Mine damer og herrer, kunsten å være forelder, ikke sant?
Jeg skulle si det. Vi må melde deg til barnevernet.
Hvor gamle er barna dine?
Elleve...
For Guds skyld!
Hun har ikke dratt enda!
-De klarer seg. -Elleve, ni, åtte og tre.
Jeg var ikke så interessert.
Vi har slått fast at de ikke er i 30-årene, det er poenget mitt.
-I mellomtiden... -Ja visst. Ja.
Jeg tror ikke det enveisglasset, som ikke er enveis, vil virke.
Jeg tror at Rolls-Royces eneste håp med den nye bilen er
å prøve å finne
mange veldig rike mennesker som ikke eier smak.
Det er deres eneste sjanse.
Hvor skal de finne folk som det?
-For eksempel Cheshire. -Ja.
-Dubai. -Solihull, Monaco, Moskva.
-Beverly Hills. -Ja.
-De vil selge millioner av den. -Ja.
Storselger.
Det er en mann som bygger hus i Nottingham
som sa til reguleringsarkitektene at det store tomme området utenfor
er landingsområde for en selvkjørende elektrisk flygende bil.
Høres ut som han har bygget en landingsplass for helikopter.
Det gjør det. Det høres veldig ut som det.
Ja. Med mindre han vil lande der i Aston Martins nye flygende bil.
-Ser veldig kul ut. -Nei, Hammond.
Det er ikke en flygende bil, det er bare en tegning
av noe som aldri vil skje.
Det vil ikke det.
Nei, men noen har faktisk laget en ekte flygende bli.
-Jeg har et bilde av den. Det er... -Det var praktisk.
Ganske kjedelig, ikke sant?
Man kan ikke kjøre den på veien.
For om du kjørte den inn til byen og noen bulket bunnen
av den brettede vingen, da ville du ikke kunne fly med den.
Ingen flyr i et bøyd fly.
Nettopp. Når skal folk forstå
at en flygende bil er et fly?
Ja.
For om bilen din flyr, hvorfor i pokker ville du kjøre noe sted?
Det gir ikke mening.
Eller verre, du kjører i den på motorveien, føler ingen forlegenhet,
så kommer du til en trafikkork og tenker: Jeg får legge ned vingene,
bygge opp til en fart man kan lette med, rundt 200, 250 km i timen?
Politiet vil si: "Hva i pokker driver du med?"
-Ja, de vil nok snakke. -Ja.
Og du ville trenge flysertifikat for å kjøre den,
og det tar månedsvis å lære seg.
Så ville du måtte lære å snakke det rare språket.
Nei, man må lære å kommunisere i luften med...
Ja, men dere to snakker ikke engelsk når dere kommer opp dit.
Nei, de har et språk
så man kan utveksle informasjon raskt og tydelig.
Hvorfor lærte du alfabetet?
De sier alltid: "Kom inn,
"kom du gjennom alfavektoren på tre nærmer seg fire..."
"Jeg måtte gå på tårnet og si at jeg var..."
Det handler om kontrollert luftrom.
"Jeg var krus, papir, bilde, Oscar."
Hvorfor må man ha et ord for en bokstav?
Så man vet hvilken bokstav det er, fordi en P og en B
-høres helt like ut på en sprakete radio. -Nettopp.
Er det derfor du alltid kaller ham bikk?
Ja.
Det er nøyaktig derfor, så det er tydelig.
En ny rapport sier at skottene
er verdens beste sjåfører.
Og om du tenker på det, så har de Jim Clark, Jackie Stewart,
-David Coulthard... -Nei.
-Franchitti. Allan McNish... -Nei, det...
-Hva? -Nei, ikke beste på den måten.
De mener verdens tryggeste sjåfører. Det er det de mener.
De tryggeste sjåførene er ikke de beste.
De er på en måte det.
Nei, de er ikke det. Om det var sant, tenk på det.
Da ville jeg være en bedre sjåfør enn Jackie Stewart
for jeg har krasjet færre ganger.
-Ja, så... -Jeg er jo ikke bedre.
-Nei, det er du absolutt ikke. -Nettopp.
Men det de sier er at 51 prosent av skotske sjåfører
aldri har vært i en ulykke. 51 prosent.
Det er ikke så bra.
Det betyr at 49 prosent av skotter har vært i en ulykke.
-Det er nesten halvparten. -Vel.
Nei, men "aldri" er det store ordet.
Aldri. Hvem her har aldri vært i en ulykke?
Det er ganske... Aldri?
Hvor lenge har du kjørt?
Én måned.
Greit, kjære.
Du er flink!
Fortsett sånn.
-Sånn ja. -Fortsett.
Ja, det er bedre enn deg.
Det er litt av en rekord.
-Jeg skulle gjerne... -Jeg holdt i 36 timer
før jeg trillet av veien uten hjul på bilen min.
Vi dropper det. Det har ikke gått
så bra som jeg hadde håp om.
Det var slutten på Samtale-veien.
Ja.
Tusen takk.
Nydelig.
I år er 50-årsjubileet til den første månelandingen,
og jeg tenkte jeg skulle feire med å ta en titt tilbake
på det historiske oppdraget.
James, dette er ikke en Grand Tour av hva enn du har i tankene, du vet det?
Ja, men jeg lover at det vil være noen biler i denne filmen.
Etter hvert.
Jeg tror at denne nasjonen burde forplikte seg til å oppnå målet
før utgangen av dette tiåret, om å lande en mann på månen
og få ham trygt tilbake til jorden.
Da president Kennedy holdt den talen for Kongressen i 1961,
ga han NASAs forskere en hodepine på planetstørrelse.
La meg prøve å sette den hodepinen i et slags perspektiv.
Da Kennedy sa de ordene, var USAs hele erfaring i verdensrommet
én 15-minutters suborbital flytur
som nådde en høyde på 187 km over jorden.
PROSJEKT APOLLO: BEMANNET FLYVNING TIL MÅNEN
Til sammenligning var reisen til månen 383 000 km,
og det fantes ingen rakett som var kraftig nok
til å få astronautene dit.
Og selv om de nådde målet sitt,
hadde man den store utfordringen å få dem hjem igjen.
PARKERING BARE FOR ASTRONAUTER
La oss se for oss at basketballen jeg holder, er jorden.
Da kan månen representeres av en baseball sju meter unna.
Den er der borte. All romutforskningen
som hadde funnet sted så langt, så alle Mercury-kapslene,
alle Sovjet-tingene, det skjedde rundt der.
Tykkelsen på dette papiret
representerer korridoren astronautene måtte fly i
for å komme trygt hjem.
Da vil man åpenbart ha en slags styrings-datamaskin om bord.
Men problemet er at datidens datamaskiner var så store og primitive
at de hadde sine egne bygninger.
Og presidenten ville få alt dette gjort innen tiåret var over.
Folk trodde han var gal.
Men smartingene hos NASA kom seg i gang, og gjennom 1960-tallet
jobbet de med å utvikle og teste raketten og teknologien
som var nødvendig for å løse denne digre gåten.
Men bare maskiner var ikke nok.
Astronautene var like viktige for romprogrammets suksess.
De mennene var alle av samme type.
De var flyvere, testpiloter
og veldig vant med å bevege seg i veldig høy fart.
Så, og jeg lovet at vi skulle få med litt biler her,
når det gjaldt å bevege seg rundt på jordens overflate,
var det én bil de foretrakk over alle andre.
Corvetten. USAs fremste sportsbil.
Kjærlighetsforholdet mellom de amerikanske astronautene
og Corvetten startet med Alan Shepard,
den første amerikaneren i verdensrommet i 1961.
Da han vendte trygt tilbake til jorden, fikk han
en gratis Corvette fra General Motors.
En slags medalje for tjenesten til landet hans.
Men selv om Shepard ble sett på som verdig
en helts velkomst av det amerikanske folket,
så NASA på astronauter som ham som ansatt av myndighetene,
og de kunne derfor ikke ta imot gaver.
ROMSENTER
Så en foretaksom Corvette-forhandler nær Cape Kennedy romsenter i Florida
kom på en lur idé.
Han tilbød astronautene en spesialavtale der de kunne lease en Corvette
for den enorme summen av én dollar.
NASA kunne ikke klage på det,
for teknisk sett var ikke bilene gratis. De ble betalt for.
Så alle astronautene tok tilbudet.
Gus Grissom, den andre amerikaneren i rommet, hadde en.
Og Gordon Cooper, som var så rolig at han sovnet på utskytningsrampen
mens de ventet på utskytning.
Jim Lovell, helten bak det skjebnesvangre
"Houston, vi har fått et problem"- Apollo 13-oppdraget...
Han var også en Corvette-mann.
På 60- og 70-tallet var Cape Kennedy og veiene rundt der
fulle av rom-menn som kjørte Corvetter til én dollar.
Men det var treenigheten Shepard, Cooper og Grissom
som var de ekte bilelskerne.
De gode nyhetene for dem var at romsenteret her på Kennedy
hadde mange fine, brede, rette veier
som NASAs ingeniører brukte til å flytte på ting, som raketter.
Men for de tre betydde det
at de var i paradis.
De kom til steder som dette etter arbeid
og kjørte dragrace med bilene sine.
Så justerte de dem og kjørte flere dragrace.
Gordo Cooper fikk angivelig justert bilen opp til 290 km i timen,
og han og Gus Grissom pleide å være pitcrew for en racinggruppe
om de hadde helgen fri. De likte biler.
Så var det astronauten John Glenn,
den første amerikaneren som gikk i bane rundt jorden.
JETREKORD KYST TIL KYST PÅ 3 TIMER OG 23 MINUTTER
Og som testpilot var han den første som krysset det amerikanske kontinentet
i supersonisk fart.
Dette var helt klart en mann som var komfortabel med å legge gassen flat.
Men bilen han kjørte, var ikke like sporty som en Corvette.
Ja, John Glenn, innehaveren av supersoniske flyverekorder
og den første amerikaneren som gikk i bane rundt jorden, kjørte denne.
Den kalles en Prinz.
Den ble produsert av NSU, en tysk bilprodusent som har vært nedlagt lenge,
og det er en mikroskopisk økonomibil.
Den har en motor på litt under 600cc, to sylindre.
Null til hundre på 35 sekunder.
Men Glenn bekymret seg ikke for farten.
Han bodde ute på landet. Han hadde lang vei til Cape Kennedy
og ville ha en bil som var økonomisk på drivstoffbruken.
Greit, la oss se hva den klarer.
Det klarer den.
VELKOMMEN
Jøss!
Jeg har lest beskrivelser fra astronautene
om hvordan rakettutskytingene faktisk var.
Mye bråk, mye skramling, mye banking.
John Glenn var klar.
I 1969, akkurat innenfor Kennedys tidsfrist,
var NASA klare til å prøve å lande noen menn på månen.
De utpekte astronautene var Buzz Aldrin, som kjørte en Corvette,
Neil Armstrong, som kjørte en Corvette,
og Mike Collins, som kjørte en Boble.
Det var nok derfor de etterlot ham i kommandomodulen
og ikke lot ham gå på måneoverflaten.
Raketten som skulle føre dem dit, Saturn V,
var da, og er fortsatt, den mest komplekse maskinen noen gang bygget.
Den ble satt sammen av tre millioner komponenter,
astronautene pleide å vitse om at alle av dem ble levert
av de som krevde minst betaling.
Og den var like høy som en bygning med 30 etasjer.
Antenningssekvens start.
Seks, fem, fire, tre, to, én, null.
Alle motorer kjører. Letter. Vi har lettet.
Trettito minutter over hel. Apollo 11 har tatt av.
Ved utskytning produserte disse fem motorene
3,4 millioner kilos drivkraft.
Under første steget med brenning produserte raketten nok kraft
til å gi hele New York lys i 75 minutter.
Den brant drivstoff i en fart på 20 tonn per sekund,
og bare to og et halvt minutt etter utskyting var nesten alt borte,
det gjenstod bare nok til å få de tre astronautene til månen
og få dem trygt tilbake til jorden.
Og selv om 411 000 av USAs smarteste mennesker
var helt involvert i dette risikable forsøket,
å sende tre menn til månen og å få dem trygt hjem igjen,
var de begrenset av datidens teknologi.
Om du har en Ford Fiesta,
har motorstyringssystemet i bilen din
10 000 ganger prosessorkraften som de hadde.
Eagle, Houston. Vi har dere nå. Hører dere? Over.
Klart og tydelig.
Da astronautene endelig nærmet seg månens overflate,
var ikke landingen uten dramatikk.
Ok, alle flykontrollere, vi går inn for landing.
Det planlagte stedet var fullt av krater.
Houston her. Gå inn for landing.
Dette gjorde at Armstrong måtte fly manuelt
og se etter et annet sted å lande på.
Fire forover, driver litt til høyre.
Ok, motorer stans.
Moduskontroll, begge auto. Nedfartsmotorkommando-overstyring av.
Vi har mottatt at dere er nede, Eagle.
Houston, Tranquility Base her. Eagle har landet.
Da de endelig landet, hadde de bare 20 sekunders
drivstoff igjen, men det gikk bra, de var nede
på månen.
Det er et lite steg for en mann,
men et stort sprang for menneskeheten.
På jorden var de klare til å ønske dem velkommen som helter.
Og da han kom hjem, ville Armstrong, som så mange astronauter,
bytte setet sitt i romfartøyet med setet i en Corvette.
Og når jeg sier Corvette,
mener jeg denne Corvetten.
Denne. Den var hans.
Jøsses.
Greit, jeg svinger inn på romfergens rullebane.
Den er 4,8 km lang.
Her er noen enorme bremsespor fra hjulene til romfergen.
Men dette er Neil Armstrongs Corvette.
Hendene hans var her, han så på instrumentene som det.
Han rørte den.
Neil Armstrong,
den første personen som satte fot noe annet sted enn jorden.
Nesten en fjerdedel av verdens befolkning så ham direkte.
Da eieren av denne bilen fant ut hva han hadde funnet,
valgte han å ikke restaurere den. Han ville beholde den som den var.
Han gjorde akkurat nok til at den var kjørbar. Så han har ikke lakket den.
Han har ikke erstattet delene her. Alt er som han fant det.
Det er patina på panseret der. Det er en ripet del på døren.
Den er ekte.
Hallo, turteller. Neil Armstrong har sett på deg, ikke sant?
Å, jeg tror det kommer en Huey.
Der er Mr. Huey, der er den stemningsfulle lyden.
Det er to lyder fra 60-tallet, ikke sant? Den der
og lyden av at Neil Armstrong snakker fra månen.
Neil Armstrongs Chevrolet Corvette.
Elsker det.
For en ære.
Jeg kan nok ta av og lande seks ganger på den rullebanen.
Uten problem.
Takk.
Vent litt.
Hva har skjedd med astronautene?
De reiser ikke til månen mer.
Nei. De pleide å være rockeguder.
Om dere tenker dere om, de pleide å kjøre Corvettene sine
inn i byen, bli dritings, få klamydia.
Og neste morgen ville de være opp-ned i en Starfighter.
Men jeg møtte en for ikke så lenge siden, han var den første astronauten
som hadde lagt romfergen til romstasjonen i verdensrommet.
Og han kom til intervjuet i en rødbrun Toyota Camry.
Og han hadde tennisskjorten sin ned i kakibuksene sine.
Hva er poenget om tennisskjorten?
Poenget er veldig enkelt.
Man ser på bilder fra romstasjonen.
Jeg følger den på Instagram. Se på dette.
Se, altså, beklager. De ser ut som folk
som styrer et utleiefirma for festivaldoer.
Når man skal på audition hos NASA, sant?
Om du ikke ankommer parkeringsplassen i din Corvette
ved å skrense deg inn, så får du ikke jobben.
De burde ta ut matten fra romprogrammet
og sette inn litt artisteri.
Man trenger nok litt matte for å være i verdensrommet.
Nei. Man vil bare at de skal være morsomme.
Nei, du tenker på barneunderholdere, Jeremy.
Ikke astronauter.
Buzz Aldrin, en fargerik mann, brukte slike skjorter.
-Jeg møtte ham. Skjorten hans var flott. -Nettopp.
Og veldig morsom. Én av mine favoritthistorier om Buzz Aldrin.
Husker du, den andre mannen på månen? Du nevnte ham i filmen din.
Han ble intervjuet mange år etter månelandingen.
En veldig nervøs ung journalist stod der... Det var direktesendt intervju.
Og de sier: "Vi går direkte nå." Og regissøren sier:
"Om fem, fire..."
Og på tre lente Buzz Aldrin seg mot journalisten
og sa: "Ingenting om månen, ok?"
"Det er alt jeg har."
"Jeg har ingen spørsmål, jeg har bokstavelig talt ingenting."
Uansett, det er nok om verdensrommet. Jeg vil gå videre.
For jeg kom inn på kontoret her en dag
og fortalte disse to at Citroën C3 Aircrossen
som jeg hadde kjørt, var veldig god, og de sa den ikke var det.
Fordi den ikke er det.
Jo, det er den, og jeg ville bevise at den er det
ved å gjennomføre en av de veldig grundige testene
der vi dekker alle tingene som har noe å si i denne typen bil.
Vent litt, vil dette være en av de dumme filmene
der du utfører latterlige tester for å oppdage om en bil kan,
jeg vet ikke, kjøre fortere enn seg selv?
Nei.
Dette er bilen det er snakk om.
Det er en femseters kombikupé med forhjulstrekk.
Prisen starter på 14 720 pund, og den ser ganske kul ut
med de områdene med oransje maling her og der.
Det er også lett å se ut av den fordi vinduene er laget av glass,
og alle kontrollene er lett tilgjengelige, siden de er på dashbordet
eller rattet, heller enn under teppet i bagasjerommet.
Men dere lurer kanskje på hva som gjør den så spesiell.
For å finne ut av det har jeg valgt å dele opp testen,
så alle de viktige spørsmålene kan besvares.
ER DEN RASKERE ENN SEG SELV?
For å finne ut av det har vi kommet hit
til Millbrook Bowl i Bedfordshire.
Citroën sier at fordi den lille 1,2 liters motoren med tre sylindre
i denne versjonen av Aircrossen er turboladet,
produserer den 128 hestekrefter.
Og nå er det på tide å se hva det betyr i forhold til toppfart.
Og nå kjører vi.
Man kan åpenbart ikke kjøre like fort på en bane med overhøyde
som man kan på en ben og flat en.
Jeg skulle spørre James May hvorfor det er sånn,
men jeg var redd han ville svare meg,
så jeg gjorde det ikke.
Det er 160. Flytter opp i femte fil.
Skrekkens fil.
183, der er det.
Og jeg tror det er det. Toppfarten er... 185, nei.
Den lille bilen har mer å gi.
Greit, jeg tror vi har kommet frem til
at denne bilens toppfart her på Millbrook Bowl
er 185 km i timen,
og det, for en praktisk, høytsittende familie-SUV
som kan kjøre 21 km på én liter drivstoff med vanlig kjøring, er ikke ille.
Men kan den være bedre?
Ok, nå har jeg lagt meg rett bak
en Bentley Bentayga. Det er en bil
med toppfart på 290 km i timen.
Den slår et hull i luften for meg,
og jeg kjører bak i et vakuum.
Så da burde jeg kjøre fortere. La oss finne ut av det.
Det er 185, enkelt.
187.
188.
Jeg bruker også mindre drivstoff, så dette er bra for miljøet.
192... 193 km i timen nå.
195.
Den flyr!
196 km i timen! 198!
Nå beviser vi at Citroën C3 Aircross
kan kjøre fortere enn seg selv.
200!
Helt ærlig, det er som å være i Bluebird.
Jeg er bare bekymret fordi jeg så én enkelt skjære,
og det er fredag den 13. når jeg gjør dette.
Så nå skal jeg komme meg ut av denne farlige situasjonen.
ER DEN LETT Å PARKERE?
Om luken er mindre enn Aircrossen, er svaret nei.
Men om luken er større, er svaret ja.
Og med det funnet ut av, er det på tide
med en av de viktigste testene en liten bil kan møte.
KAN DEN SLEPE ET 13 000-TONNS SKIP?
For å finne ut av det har jeg kommet til Southampton havn,
der jeg så klart ble tvunget til å bruke hjelm, i tilfelle et skip
lander på hodet mitt.
Som dere ser har den lille bilen
blitt festet med tau til den enorme biltransportøren.
Som jeg akkurat merket har et ansikt. Det er Boaty McBoatface.
Utfordringen jeg laget, var å se om den én tonns C3-en
kunne slepe et 13 000-tonns skip
en avstand på 25 meter.
Jeg burde forklare at mine kollegaer, May og Hammond,
syns dette er en dum test.
De sier at Aircrossen bare utvikler 151 dreiningsmoment
og at det ikke er nok til å slepe et middels stort barn.
Men jeg er uenig.
La oss gjøre dette!
Herregud, det tauet hadde litt strekk i seg.
Hallo.
Hvorfor går den bakover?
Dette er litt uroende.
Er det skipet... Skipet går bakover.
Se!
Skipet drar bakover.
Situasjonen er ille.
Mens vi festet slepelinjen på nytt, lurte jeg på hva som hadde gått galt.
Satte han motorene i revers som en slags morsom vits?
Han er gresk, kapteinen.
Vi er ikke tyskere, vi ødela ikke økonomien deres.
Med tauet festet igjen startet vi testen på nytt.
Nå skjer det.
Det er bare clutchsluring.
Det er bare clutchen.
Antispinnsystemet av. Det er den eneste løsningen.
Vent litt, jeg tror skipet beveger seg.
Jeg tror vi kommer lengre og lengre med hvert trekk.
Kom igjen, Boaty. Beveg deg, din onde båt.
Prøver litt til venstre og høyre.
For en maskin dette er!
Kraften og styrken til Citroën.
Det...
Det er Boaty McBoatface som innrømmer nederlag.
Og med det ordnet var det på tide å se hvor praktisk C3-en er.
ER DEN STOR NOK TIL ANGELINA JOLIES BARN?
Jeg burde forklare at dette ikke er Angelinas barn.
De er mye billigere. La meg få navnene deres.
-For det første, du er? -Papp.
-Fornøyd Kunde.
Fornøyd Kunde.
-Geit. -Geit?
-Albue Ute Av Ledd. -Albue Ute Av Ledd.
Unnskyld?
Stemmer det? Jeg vil ikke uttale det feil.
-Og du er? -Vauxhall.
Vauxhall. Greit, kom igjen, få se hvor mange av dere som passer i Citroënen.
Hvor er setebeltet mitt?
Vent litt, Vauxhall har et problem. Hva er det, Vauxhall?
-Ikke noe setebelte. -Der er setebelte.
Nei, det er det ikke!
Vauxhall, nei, der må være setebelte.
Se, der har vi det. Det er her inne et sted.
-Nei. -Vi må bare finne det.
Men hvem skal kjøre bilen?
Trolig moren deres.
Faren deres dro hjemmefra for å være med en fransk kvinne.
Faren min er i USA.
Faren din er Brad Pitt. Ikke din ekte far.
Dere ble kjøpt inn fra et marked et sted.
Jeg fant det! Se.
Det er merkelig.
Kom igjen, Vauxhall. Sitt ordentlig.
Alle er inne.
Ikke plass til noen av dere. Det gikk ikke.
Kan jeg sitte i bagasjerommet?
Der inne? I bagasjerommet? Nei, for om moren deres
drar inn i byen eller til Afrika og kjøper et funksjonshemmet barn,
hvor skulle de ha rullestolen?
ER BAGASJEROMMET STORT NOK FOR EN HEST?
Jeg er overrasket. Jeg trodde hester var større enn som så.
Ok, kom igjen, la oss se om vi får deg inn.
Kom igjen. Opp med deg.
Opp med deg. Sånn ja. Opp med deg.
Jepp.
Citroën sier at denne har det største bagasjerommet i sin klasse.
VILLE DEN FUNKE FOR DET FRANSKE POLITIET?
For å finne svaret på det har vi reist til Frankrike,
der det pågår et væpnet ran.
EN FRANSK BANK
DET FRANSKE POLITIET
LA POLITIRADIO
Tyvene Anglaises avec visages horrible er maintenant på rømmen
i en rød 1972 De Tomaso Pantera GTS.
Ja visst.
La oss gjøre det!
Rundt hele verden har politistyrker vanligvis ganske gode biler.
Amerikanere har Crown Victoria.
Tyskere har BMW-er, italienere har Alfaer,
men Frankrike har alltid vært åpent for ransmenn fordi
man visste at man bare ville bli etterfulgt av inspektør Clouseau
i en diesel Renault Megane.
Ikke i dag.
For jeg er i en Aircross og jeg har bart.
For å gjøre livet mitt litt vanskelig var ikke ranernes Pantera standard.
Den hadde en sju-liters V8 av aluminium
som produserte 550 hestekrefter.
Fire ganger mer enn jeg hadde.
Jeg nådde dem fort igjen.
Men for å komme meg foran dem...
SITE DE BYGNING TRÉS FARLIG
...ville jeg ta en snarvei.
Gravemaskin. Bruk evne.
Evne brukt.
Ingen grunn til å slakke ned, siden jeg har hevet understell.
Kom igjen, sta lille Citroën.
Man kunne ikke ha gjort det i en De Tomaso.
Hvor er han?
Jeg hører ham. Han er som en australier.
Man hører ham før man ser ham.
Greit. Jeg skal skjære ham av.
Har ham.
Jeg vet hvor han skal, og jeg vet at jeg skal komme meg dit først.
Kjære vene.
Pokker.
Der er han!
Om det ikke var så alvorlig, ville det vært morsomt.
De Tomaso Pantera er så klart den ultimate skurkebilen.
Den har et argentinsk flagg på merket.
Bruker evne!
Evne vellykket... Å, nei. Evne ikke vellykket.
Beklager, min feil!
Å, nei. Han kjører til høyre!
Jeg tror jeg traff en.
Gjorde jeg? Å, nei.
Nei, det går bra. Jeg tok alle nå.
Kom igjen, tilbake i biljakten.
Hevn!
Litt humpete.
Der er bilen!
Det begynte å se ut som at jeg, til tross for innsatsen min,
ikke ville klare å fange Panteraen.
Men så, da alt så ut til å være tapt, spilte Citroënen trumfkortet sitt
og fikk ikke motorstopp,
mens Panteraen gjorde det.
Sånn ja, gutt.
Herregud.
Han brukte hårfarge.
Uansett, det er på tide for den siste testen. Den store.
Svaret på spørsmålet jeg får høre fem eller seks ganger om dagen.
KUNNE EN TUNISISK GENERAL BRUKE DEN TIL Å INVADERE ITALIA?
FRANKRIKE ITALIA
Italia er et vanskelig land å invadere
fordi det er omringet av hav på tre sider
og fjell på den fjerde.
Disse fjellene.
Alpene.
Men i år 218 f.Kr.
krysset en tunisisk general ved navn Hannibal disse fjellene
ved hjelp av elefanter som bar utstyret hans.
Og det jeg vil vite, er om han kunne ha brukt en Aircross?
Aircrossen var ikke oppfunnet 200 år før Jesusbarnet,
men om den hadde vært det, kunne han ha brukt den?
Vi vet at Citroënen er kraftig og har mye dreiekraft.
Men det som er viktig på en jobb som denne, er veigrep.
Og det er her denne kontrollen her nede kommer inn i bildet.
Den starter noe vi kaller grepkontrollsystemet,
som høres ut som lureri, men det er ikke det.
Forrige vinter ble Storbritannia truffet av en værbombe
som ble kjent som "Udyret fra øst".
Alt stoppet, og ingenting rørte seg,
bortsett fra meg i en Aircross.
Jeg kunne ikke tro det. Jeg satte den i snømodus,
og den kjørte gjennom snø som nådde til dørhåndtakene.
Så la oss se om den klarer det samme her
når sporet forsvinner og motstanden øker.
Ja! Se den lille Citroënen. Den klorer i vei.
Ingen elefant kunne klare dette.
Jeg raser opp her.
Gudene vet hvilken trolldom datamaskinene bruker
for å holde meg gående, men de gjør det.
Nedover litt nå, så vi slår på nedoverbakke-kontrollen.
Ta foten av clutchen og bremsen.
Du hører anti-lås bremsesystemet virke.
Det holder meg på plass,
hindrer at bakenden sklir rundt, stopper akselerasjonen.
Det er så smart i en liten bil som denne.
Men da oppoverbakkene startet igjen, ble det virkelig vanskelig.
Nei.
La oss sette den i...
Gjørmemodus.
Sånn ja. Der har vi det.
Kom igjen, lille bil.
Du hører motorfestene som vakler i vei,
men de gode nyhetene er at motoren fortsatt er i bilen.
Satnaven sa at Italia bare var 3 km unna,
og jeg fant en annen vei.
Jeg har passert 2000 meter.
Herregud, om jeg går over kanten nå...
Endelig kom grensen til syne.
Kom igjen, lille Aircross.
Sånn ja. Smart bil!
Der har vi det. Raskere enn seg selv på testbanen,
sterk nok til å slepe et skip,
stor nok til hele Jolie-familien og en hest
og bedre enn en elefant til å invadere Italia.
Virkelig?
Litt av en maskin. Komfortabel liten bil.
Har du det bra? I hodet, mener jeg?
Hva mener du?
Vi fant ikke ut noe.
Jo. Dere fant ut at den kunne komme seg til toppen av det fjellet
selv om den ikke har firehjulstrekk.
Ja, men hva med ting som er viktig for folk som kjøper den slags bil?
Hva med bagasjeromsplass...
Jeg testet bagasjerommet!
Ok, sikkerhet, forsikringsgruppe. Alt det.
Det er litt kjedelig.
Og venter du at vi skal tro at en liten fransk kombikupe
kan nå igjen en trimmet De Tomaso Pantera på en fjellvei?
Du sier det. Du husker James Bonds GoldenEye.
Han kjører i sin Aston DB5 etter en Ferrari 355. Han nådde den igjen.
Så var det en annen Bond-film. Hva het den?
Kvantitet av grøt, eller noe.
Han kjører sin Aston DBS, det italienske politiet... En Alfa 159 diesel
holder tritt med ham. Uten problem.
Du vet at det ikke er dokumentarer, vel?
Det var The Rock. Der var det en Hummer og en Ferrari igjen.
Hør her. Kan vi prøve å få noe nyttig informasjon ut av dette?
Det er ikke nødvendig.
Jo, det er det. Er ikke den Citroënen
den samme bilen som Vauxhall Crossland?
-Jo. -Den er det. Godt poeng.
Ville du kjøpe en av dem i stedet?
Man kan ikke få Vauxhall med grepkontroll-systemet,
så den passer ikke som elefant.
Nei, elefant-testen er ikke relevant.
Er det ikke noe... Ok, Vauxhall, er den...
Hvor enkelt er det å støvsuge den inni? Sånn ja.
Jeg visste du ville nevne det, så jeg tok med Vauxhall ned
til en mann som vet litt om støvsuging,
ingen ringere enn sir Dyson.
Kan du ta den delen? Der inne?
-Er den god? -Fantastisk.
-Er den? -Veldig enkel. Veldig god.
Sir James Dyson.
Utførte en viktig test for oss.
Det var faktisk James Dyson.
-Bare et øyeblikk. -Hva?
Sir James Dyson utvikler et nytt faststoffbatteri,
han jobber med fremtiden til global personlig transport...
-Ja. -Og du kastet bort hele ettermiddagen hans
på å støvsuge en Vauxhall.
Ja.
Du har bokstavelig talt brakt verdens ende nærmere.
Ja. Det har jeg. Og med den store skuffelsen er det på tide å avslutte.
Takk for at dere så på. Sees neste gang. Ha det.