DET KARIBISKE HAV - VENEZUELA GUYANA - BOGOTA - COLOMBIA - PERU
BEIJING - KINA - CHONGQING
DET KASPISKE HAV - GEORGIA - TBILISI ASERBAJDSJAN - BAKU
PARIS - FRANKRIKE - BOURG-ST-MAURICE
STORBRITANNIA - OXFORDSHIRE - LONDON
SKOTTLAND
SVERIGE - OSLO - STOCKHOLM
Ja!
Hallo!
Tusen takk, alle sammen.
Hallo!
Hallo, alle sammen.
Takk.
Hallo! Tusen takk.
Og i denne ukens episode...
James står ved siden av en bil.
Richard skjærer en grimase.
Og litt Toblerone faller.
Spennende.
Det er...
Det er en action-fylt episode, men vi begynner med Lancia.
Jeg har sagt mange ganger at de siste hundre årene
har ingen laget mer spennende biler.
Det var Integrale, Stratos, Fulvia,
og 037... Listen bare fortsetter.
Men alt de lager i dag, er en skraphaug
ved navn Ypsilon. Se på den.
Jeg vil heller ha et larvebefengt sår
enn å kjøre en sånn.
Det gjør meg trist at de nå lager sånne biler.
Og det viser seg at jeg ikke er den eneste.
En mann i Italia ved navn Eugenio Amos
så på den gamle Delta Integrale
og spurte seg selv...
Hvordan ville den se ut om Lancia skapte den i dag?
Hvordan ville den føles? Hvordan ville den være å kjøre?
Så sluttet han å lure, og bestemte seg for å finne ut av det.
Han endte opp med dette.
Motoren er en 16-ventilers, toliters turbo,
som den var før, men med nye stenger, nye stempler, en ny turbolader.
Og mye elektronisk justering.
Så nå skaper den 330 hestekrefter.
Det er 140 mer enn den gamle bilen.
Og det er flere gode nyheter.
De fleste utvendige karosseriplatene og hjulopphengskomponentene
er nå laget av enten aluminium eller karbonfiber.
Og det har to fordeler.
For det første: De ruster ikke.
Og for det andre: De er lette.
Og på grunn av alt dette arbeidet er bilen ganske rask.
Turboen har lang latensperiode, som dere hører.
Men når den kommer ordentlig i gang...
Fytti grisen!
Den går fra null til 100 på fire sekunder.
Og med klampen i bånn kan den nå over 260 km i timen.
Men det aller beste
er at all understyringen man fikk i originalbilen,
har blitt erstattet med
helt utrolig veigrep og nøytralitet.
Det er en pokkers så bra bil.
Se på dette!
Den er ordentlig rask gjennom der.
Ja, jeg liker dette.
Men ikke tro
at alle Lancias spesielle trekk har blitt fjernet.
Rattet er festet lavt mellom beina mine,
så jeg ser ikke noen av instrumentskivene.
Og så har vi mange knapper
som ikke ser ut til å gjøre noe.
Jeg vet at denne røde med en rakett, eller er det en...
Philippe Starck sitronpresse? Jeg vet at den
starter motoren, men resten av dem?
Aner ikke, er jeg redd.
Hva betyr "levati"?
For å finne ut av det stoppet jeg for å snakke med Eugenio,
mannen som skapte denne bilen.
En mann som viste seg å være fullblods italiener.
På rattet...
Jeg ble litt forvirret over denne knappen...
Levati? "Levati" er italiensk
for ordet "bevege".
Du trykker på den knappen, lysene blinker,
og forhåpentligvis vil folk flytte seg for deg.
Så det er italiensk for "flytt deg"?
Ja, nettopp.
Etter å ha oppklart det, kom han virkelig i gang.
-Sveiset du det? -Personlig?
Nei. Det er som porno.
-Porno? -Det er sveiseporno.
-Nei... -Hva er gullet?
Det er for... Vanligvis ville det ha en funksjon,
men ikke i dette tilfellet liker vi det bare.
Ok. Det er pent.
-Så det er bare en pen gullstang? -Ja.
Hvorfor har du to dører?
To dører? Hvorfor ikke? Jeg syns det ser kult ut.
Det ser veldig lekkert ut.
Og hvordan ville du beskrive den bakenden?
Jeg vil si det er en pen rumpe.
Og dette er den lille detaljen, jeg vil si det er som
stringtrusen som stikker opp fra buksa.
Det er... Ok.
Etter å ha fått alt forklart, kom jeg meg tilbake på veien.
Man må bare elske italienerne.
Eugenio sa at mange av tingene her ikke virket,
for om det virket, ville det vært en Audi.
Jeg liker denne bilen fordi det ikke er en Audi.
Og jeg liker den fordi noen brydde seg nok til å lage den.
Og jeg liker den aller mest
fordi den gir meg tilbake ungdommen min.
Men det er ett problem.
Den koster 250 000 pund.
Og jeg beklager, men om jeg skulle bruke store mengder penger
på en oppdatert klassisk Lancia,
ville det være på den mest klassiske Lanciaen.
Stratosen.
Nei, man passer ikke i den om man er formet som et menneske,
og takket være dens korte akselavstand
var den helt sprø å kjøre.
Men for noen år siden kom en rekke mennesker fra hele Europa,
inkludert Tysklands 13. beste rytter, sammen
og lurte på hvordan en moderne Stratos ville være.
Så sluttet de å lure og begynte å arbeide.
De kjøpte en Ferrari 430, fjernet hele karosseriet og kastet det.
Så ble 20 centimeter skåret bort av den gjenstående akselavstanden.
Etterpå ble V8-motoren oppdimensjonert.
Det samme med cockpit-rammen.
Det ble satt inn et nytt eksossystem.
Og de laget et nytt karosseri av karbonfiber
for å lage denne.
Den nye Stratos.
Pen, ikke sant?
Og den er enda bedre når du kommer deg inni.
Se på dette, jeg får plass! Og her er klimaanlegg
og en knapp som endrer innstillingene på antispinnsystemet.
Og lommene i døren er store nok til en hjelm.
Akkurat som i den opprinnelige bilen.
Greit. La oss se om dette bare er tårevåt nostalgi,
eller om den faktisk virker.
Det er ikke tårevåt nostalgi.
Det første man legger merke til, er stivheten.
Og så er det lettheten.
Den er faktisk 100 kilo lettere enn Ferrarien den ble laget av.
Det føler man absolutt når man gasser.
Null til hundre...
...3,3 sekunder.
Og det fortsetter forbi 320 km i timen!
Dette er skremmende fort.
Herregud.
Man kjenner det også i svingene.
Den er bare så brå.
Det er som å kjøre en øyenstikker.
Jeg trodde at McLaren Senna var lett, men denne... Herregud!
Og den korte akselavstanden gjør den veldig leken.
Gjør aldri det samme to ganger.
Her kommer jeg til Ditt navn her.
La oss prøve det igjen, samme sving, samme tilstander, samme linje.
Nå ble det understyring.
Samme tilstander.
Sånn ja, der har vi dette.
Dette er helt sprøtt.
Det er som en sånn interaktiv databok
der du velger slutten.
Bare at du ikke velger slutten.
Den gjør det.
Dette er veldig likt den opprinnelige Stratos.
Som betyr at man må være en helt fantastisk sjåfør
for å få det beste ut av den.
Om du ikke er en fantastisk sjåfør...
Ja. Dette vil skje ofte.
Jeg bryr meg ikke, for å spinne og å havne i ulykker,
det er som å velte av din Raleigh Burner BMX,
som er det denne bilen er...
Er.
Men prisen er dessverre ikke den samme
som for en Raleigh Burner BMX.
Prisen er faktisk den samme som for et veldig stort hus.
Synd.
En av mine favorittbiler, mest spennende biler...
Ja?
Ja. Jeg elsket den virkelig.
Bra. Ja, det er greit.
-Kom igjen. -Hva?
Hvor mye koster den?
-Seks hundre og femti tusen pund. -For Guds skyld! Virkelig?
Seks hundre og femti tusen pund?
-Ja. -For en gammel Ferrari
der midten har blitt saget ut?
Det er litt mer enn det.
Om du vil ha en Stratos, hvorfor ikke kjøpe en Stratos?
Jeg får ikke plass i den opprinnelige Stratos!
Du ville det, om vi saget ut litt av midten av deg.
Ja, det ville han.
-Jeg kom akkurat på noe. -Hva?
Jeg vil ikke snakke mer med dere to.
-Vil du ikke? -Nei, jeg vil se
hvor raskt Abbie kan få den slående Stratosen...
Den kjedelige gamle Ferrarien.
Stratosen rundt Eboladromen.
Av gårde med den, den ser og høres fantastisk ut.
Straks ned på Er ikke rett.
Roer litt ned for høyresvingen,
men veldig ryddig gjennom der.
Nå kommer Abbie ned på Ditt navn her, og det er enda ryddigere gjennom der.
Men hvor mange tilfeldige håndteringstriks vil vi få rundt der?
Ingen i det hele tatt! Perfekt.
Hopper ut på andre siden som en loppe,
og allerede på vei tilbake til Gammel dames hus...
Den er raskere og skarpere, en Ferrari som er forbedret
av å ha blitt kvitt unødig vekt og lengde.
Gammel dames hus, her har vi det. Haster fint gjennom der.
Og helt fantastisk gjennom den andre delen.
Og nå er det full fart til Transformatorstasjonen.
Den ser episk ut.
Stabil under bremsing, pent gjennom svingen,
litt vridning på vei ut. Noe gjennom Sauejordet?
Nei, så pent som mulig, og over streken.
Dere må innrømme at det ser...
-Det ser veldig spennende ut. -Den ser veldig rask ut.
Ja.
-Ja. -Den gjør det.
-Det er veldig spennende.
Jeg likte spesielt den delen der du sa:
"Forbedret av å ha blitt kvitt unødvendig lengde og vekt."
Det er meg, ikke sant? Det er helt klart...
Nei, jeg vil fortsatt ikke snakke med dere.
-Ikke? Hvor rask var den? -Nei.
Ja, la oss finne ut av det.
Der har vi det, der er tavlen.
La oss se hvor Stratosen havner.
GT RUNDETAVLE
Syttende plass. Det er ikke ille.
-Nei, vent nå litt. -Hva mener du?
Det er mer enn et sekund saktere enn en firedørs BMW sedan.
Den er tregere, men den er mye dyrere, så...
La oss finne ut hvor rask Deltaen var, ok?
Integrale, her kommer det.
Gadd ikke å filme det. Vi har ikke tid. Og...
-Så, en gammel... -Se på det på denne måten.
Det er faktisk samme fart som en BMW M2.
Jeg tror jeg kan påstå at den gamle Mercedes A45
ville gå raskere rundt banen enn det.
Ja. Og den ville være mye billigere.
-Ja, men... -Det er fakta. Hva?
Alt på en Mercedes ville virke.
Og hvem vil vel det? Det ville være kjedelig.
Det er som Eugenio sa.
Man vil ikke ha tysk... Dere har ikke det italienske tankesettet.
-Har vi ikke? -Nei. Det er problemet.
-Ok. Herregud. -Har noen her en italiensk bil?
Nei, de er ikke her. De kom seg ikke frem.
Det regner.
Har dere... Ja, det er et godt poeng.
Det blåser også, og vi burde gå videre før teltet blåser bort.
-Det burde vi. -Ja.
Vi må gå videre, for nå er det på tide for oss
å skaffe en pose prat
fra debattens langer...
Herregud.
...på Samtale-veien.
SAMTALE-VEIEN
Jeg liker virkelig den.
Det er favoritten min.
-Jeg husker ikke at hodet mitt falt av. -Jeg gjør det.
La oss komme oss i gang.
Jeg har veldig interessante nyheter til deg, James.
Herregud, ikke farten til flere fugler,
-vær så snill! -Er det det?
Nei. Fiskenes fart.
-For Guds skyld, nei! -Jeg liker det. Ja. Kom igjen.
Ok. Hvor raskt tror du at en laks kan krysse en vei?
Laks krysser ikke veier, du tenker på kyllinger.
Du sier det. Se denne filmsnutten jeg fant på Internett.
-Se på det! -Er det laks?
Det er fisk!
Det er faktisk laks!
Det er faktisk ganske interessant.
Det er det. Se på dem. Hundrevis av dem krysser veien.
Hva gjør de?
Dette er det interessante.
Om jeg var laks, og de må reise tilbake til gyteelven sin,
ikke sant? Jeg ville ikke bry meg,
jeg ville bare vært på andre siden. Jeg kan få barnet her.
Da barna mine ble født, tenkte ikke jeg:
"Jeg må tilbake til Doncaster!" Jeg dro bare til det nærmeste sykehuset.
Nei, lakser er veldig bestemt. Man må respektere dem for det.
-Ja. -Faktisk er fisk
ganske kule, syns jeg.
Er det ikke forbløffende at bilprodusenter
aldri har oppkalt biler etter fisker?
-For de har... -God samtale.
For de har kalt dem opp etter...
-Store kattedyr, ja. -Store kattedyr, de har...
-Fugler. Mange fugler. -De har brukt fugler.
-Greske guder. -Været. De har brukt været.
Men likevel... Hvorfor har det aldri fantes en Ferrari Laks?
Bestemt, smidig, god i svinger: Lamborghini Tunfisk!
Ja, jeg skulle... Tunfisken er veldig rask, ikke sant?
Sekstifem km i timen. Så raske er de.
Det er raskere enn en racerbåt.
Raskere enn vannscooteren man leier på ferie.
Det er en fantastisk idé. Jeg gleder meg til Ford Hyse.
Kommer noen på en bil som er oppkalt etter en fisk?
-Stingray. Pilskate. -Plymouth Barracuda.
Sting... Å, de brukte det... Ja.
-Det finnes en Stingray... -Alle. Stingray, ja.
Barracuda, Manta.
Manta.
Er ikke det utrolig at alle biler er oppkalt etter fisker?
Det er forbløffende.
Vi kan klippe ut alt det andre.
Ja, publikum vet mye mer enn oss.
Det er det vi snakker om.
Jeg hadde helt glemt Barracuda.
Plymouth Barracuda, ja.
Ja, absolutt.
Dere vet at vi alltid har sagt at Canada er Guds spiskammer.
-Ja? -Ja.
Og at Saudi-Arabia var bensinstasjonen hans.
Ja, og Lancashire var bøttekottet under trappen.
-Dette er vindtunnelen hans. -Teltet vårt kommer til å blåse ned.
Nettopp. Dette er vindtunnelen.
Og Frankrike er barskapet hans.
-Frankrike er barskapet. -Argentina er septiktanken.
-Ja. -Bolivia er...
Ja. Der er det.
Den tok du.
Ja.
Poenget jeg prøver å komme med, er at vi alltid har vært enige i
-at Italia er racerbanen hans. Ikke sant? -Jo.
Det er fakta. Vi så det tidligere med Integrale og Stratos.
Dette har blitt bevist fordi ordføreren av en liten landsby
ved navn Acquetico, nær den franske grensen,
installerte fotoboks i en to-ukers prøveperiode.
Vi har et bilde av landsbyen her.
-Den er nydelig. -Ja.
Vi snakker ikke om en storby.
I fotoboksens prøveperiode på to uker
var antall personer tatt i å bryte fartsgrensen...
-...58 568. -Hva?
-Der? I den landsbyen? -Der!
58 500 på to uker!
-Hva? -Italienerne kan ikke noe for det.
-Nei, det kan de ikke. -Vent nå litt.
Så mange på to uker?
La oss anta at det var rolig på nattetid.
-Ja. -Det ser sånn ut.
-Ja. -Så på dagtid
må det ha vært minst én bil hvert tiende sekund
som utløste kameraet.
Folk drar til byen to ganger for dag på vei til jobb...
Nei, vent! På vei til jobb, så tilbake for lunsjpause,
så tilbake til jobben, så hjem.
"Det skjedde igjen."
"Denne blinkingen er irriterende."
Det jeg elsker, er at ordføreren fortsatt holder på å finne ut
om en fotoboks er nødvendig.
Virkelig? Hva vil han?
Han ble sitert i en av avisene jeg leste her en dag
med: "Problemet er at vi har god asfalt
"og lange, pågående svinger."
Så han sa i bunn og grunn: "Det er en veldig fin vei,
"så klart vil folk kjøre for fort!"
Og vi er italienere,
-hva hadde dere ventet? -Der har vi det.
Godt gjort.
Men i Storbritannia er det annerledes.
Det er en mann i Bedfordshire, som er et fylke i England,
om du ser på et annet sted.
Han satte opp en falsk fotoboks utenfor huset sitt,
som er ved A1. Vi har et bilde av den her.
Som dere ser, er den veldig realistisk.
-Og dere er enige? -Absolutt.
Og han ble bedt ta den ned
fordi Highways Agency sier at det distraherer førere.
Vent! Vent nå litt.
-Ja. -Highways Agency har sagt
at noe som ser helt ut som en fotoboks...
-Ja. -...distraherer sjåfører?
Ja. De dreit seg ut der.
Ja. For de sier at fotobokser distraherer sjåfører,
-og derfor er farlige. -Ja.
Fotobokser er, ifølge myndighetene,
ansvarlig for å drepe spedbarn og små valper.
-Vi burde ha en avstemming. -Ja. La oss... Er vi enige?
Hvem syns alle fotobokser burde fjernes?
Ja!
Highways Agency, vi er enige med dere.
-Vi støtter dere... -Hundre prosent!
Hundre prosent av oss...
...av Storbritannias innbyggere er enige i at de burde fjernes nå.
-Bra. Da er det ordnet. -Vi fikk det ut av veien.
Jeg vil gå videre. Jeg har et veldig stort
og interessant samtaleemne.
-Peugeot har laget en interessant bil. -Det har de nok.
-Nei, ikke sjans. -Nei, de har det.
Jeg har et bilde av den her. Den heter e-Legend.
Vent litt.
Den har to elektriske motorer, 456 hestekrefter,
og den er designet for å se ut som den gamle Peugeot 504 kupé.
-Den gjør ikke det. -De sier at den gjør det. Litt.
Den gjør ikke det. Ser mer ut som 505 GTI.
På en kjedelig måte.
Jeg bryr meg ikke om hvilken gammel bil den ligner litt på. Den ser fantastisk ut.
Den gjør det. Når kan vi kjøpe den?
Du kan ikke det.
Nei, det er et slags konsept av et bildesign.
Men du kan kjøpe denne nå.
Herregud! Virkelig?
Ja. Den heter Rifter. Det er en slags diesel-bil.
-Hva er galt med Peugeot? -Det er et godt spørsmål.
Hvorfor minner de oss på at de brukte å bygge
-noen veldig pene biler... -Ja.
Og så kan vi bare kjøpe grusomt skrap som den!
Det forvirrer meg,
for hvorfor ville du lage en konseptbil om man ikke kan kjøpe...
Når du går på butikken og vil ha et saftig eple:
"Vi har ikke det, vi har noen mugne på bakrommet."
Peugeot, gå på en dagligvarebutikk, se hvordan de driver forretning,
og lær av dem.
For noen måneder siden var det et lite problem i Storbritannia...
Det har faktisk foregått i minst et år,
at ungdommer kjører moped nedover fortauet,
med en venn sittende på som stjeler andres telefoner
og gamle damers vesker
og sånt når de passerer. Ikke sant?
Ja, det er et stort problem for politiet, for i travle bygater
er det umulig å følge etter mopeder.
Nettopp. Men politiet fikk en idé
som de trodde ville løse problemet.
Som var å kjøre på mopedtyvene. Ok?
Det er video...
Vi har video av at de gjør det.
Klare? Her er han og...
Ned med deg.
-Og... -Og...
Det er alt som trengs. Vi er alle for dette, ikke sant?
Ja.
Det er den eneste gangen jeg har villet være politimann.
-Du kan ikke være det. -Hvorfor ikke?
-Du har ikke bart. -Det er sant.
Nei, men det... Jeg fikk en idé.
Herregud! Er den latterlig?
-La meg forklare. -Det betyr ja.
La oss se hva alle syns.
Ok, verdens beste, politiet er ute på patrulje,
som de ikke gjør så mye av for tiden.
Men om de så var det, er sjansen for at de møter
noen som virkelig er en mopedtyv
på et sted de kan kjøre på dem, er ganske liten, ikke sant?
-Jo. -Så hør på denne ideen.
Alle sammen, når vi kjører rundt i bilene våre,
om vi ser en motorsykkel, så kjører vi på den.
Vent, hva? Alle motorsykler?
Ja. For til slutt vil noen treffe riktig,
og det vil være en mopedtyv.
Vent litt, er ikke det litt som at Pol Pot henrettet alle med briller
i tilfelle de leste bøker?
Jo, det er det. Dere to ikke er mopedtyver,
det vet jeg. Men dere kjører motorsykler, og det er greit.
Dere vil nok få litt vondt i knærne og kanskje bli snittet noen ganger.
Ja, og ganske mange andre også, inkludert Ewan McGregor.
-Jamie Oliver. -Ja.
Ross Noble...
-The Hairy Bikers, for Guds skyld! -Ja.
-Du kan ikke kjøre ned alle sammen. -Jeg vet det. Du sier det,
men de har dødd i krigen, om dere tenker på det.
Hovedpoenget er at vi garantert vil få slutt på mopedtyveri,
og alle ville kose seg samtidig.
-Dere ville det. -Du kan ikke kjøre på motorsyklister.
Jeg sier ikke at det må være hardt. Bare en liten dult.
Kjører noen her motorsykkel?
-Ja. Bra gjort. Ja. -Gjør du?
Beklager.
Uansett, jeg tror det er slutten på Samtale-veien,
-ikke sant? -Vi burde avslutte.
La oss gå videre.
Ja, la oss gå videre. Tidligere listet Jeremy opp alle de flotte
og bemerkelsesverdige bilene Lancia har produsert opp gjennom årene.
Men la oss ikke glemme
at Porsche også laget noen ganske bemerkelsesverdige biler.
Absolutt. De hadde 911, en annen versjon av 911,
en litt annerledes 911 som var grønn.
Ja, jeg vet det. Men i år er det 50-årsjubileet
til det jeg mener er den flotteste Porschen av dem alle.
Er det en 911?
Nei.
Den heter Porsche 917.
Og om du så ikke er interessert i bilsport,
kjenner du nok igjen denne bilen.
Det er kanskje den mest ikoniske racerbilen som noensinne er produsert.
I dag er Porsche den bilprodusenten som har lykkes best på Le Mans.
De har 19 seiere.
Men dette er bilen som startet det hele.
Dette er bilen som ga dem den veldig viktige første seieren.
Med en arv som det er den veldig verdifull.
Rundt 14 millioner pund.
Så da vi spurte forsikringsselskapet om dette var greit, sa de ja,
men ikke ulykkes-dvergen.
Den må kjøres sakte.
La oss se om jeg kan få den i gang for dere.
Det første dere må vite, er at
til tross for at 917 ser ut som en stor, bred bil,
er den faktisk ikke det.
Jeg er inni.
Herregud, den er liten!
Fytti grisen!
Bråket er helt forbløffende!
Se for deg dette i et løp på 24 timer.
Selv om det er en 50 år gammel bil,
er 917 rask etter ethvert tiårs standard.
Null til 100 på 2,7 sekunder.
Toppfart på 360 km i timen.
Og den ble bygget uten kompromiss,
med så lite materiale som mulig.
Så dette karosseriet, som er veldig nær hodet mitt,
er 1,2 millimeter tykt glassfiber. Det er alt!
Foran meg har jeg en stor turtallmåler,
måleinstrument for oljetemperatur og oljetrykk.
Det er all informasjonen du får.
Om de ser bra ut, betyr det at motoren ikke vil eksplodere,
og da kan du kjøre på!
Det er verdens raskeste kano!
Den femliters 12-sylinder-motoren produserer 621 hestekrefter,
som er beskjedent etter standarden for dagens veiklare hyperbiler.
Men denne veier bare 800 kilo.
Så forholdet mellom kraft og vekt
er helt utrolig!
Jøsses, dette er spesielt!
Jeg er forbløffet over at Porsche lot meg kjøre den.
De ga ikke meg noe trening, de satte meg inn og sa:
"Dra på denne og snu på den, så går det bra."
Det som er mer utrolig enn det, er at denne bilen finnes,
for skapelsesprosessen var...
La oss si at den var vanskelig.
Fødselshistorien begynner i 1968
da styringsorganet for racing med sportsbiler,
redde for at de beste uregulerte prototype-bilene ble for raske,
for dyre og for farlige,
bestemte at sånne maskiner ikke skulle ha motorer på mer enn tre liter.
Men styringsorganet sa også
at om du kunne bygge 25 veiklare versjoner av racerbilen din,
kunne motorgrensen heves til fem liter.
Selv om de i alle hemmelighet visste at ingen liten sportsbilprodusent
hadde råd til det.
De trodde ikke at noen ville prøve.
Det de ikke hadde regnet med,
var Porsches bilsportsjef, Ferdinand Piëch.
På den tiden var Porsche en liten bilprodusent med lite penger,
langt fra det vellykkede firmaet vi kjenner til i dag.
Men Piëch var så opphengt i å vinne Le Mans
at han bestemte seg for å produsere de 25 bilene.
Selv om det neste Le Mans var om bare noen få måneder.
Så alle, og jeg mener alle, regnskapsførerne, mellomledere,
kontorarbeidere, sekretærer, alle ble hentet fra pultene sine
og satt til arbeid i fabrikken, for å få bilene ferdige.
De ble kjent som sekretærbilene.
Arbeiderne på Porsche rakk akkurat fristen.
Og bilsportinspektørene godkjente de veiklare bilene,
trolig uten å inspisere dem så nøye,
for da hadde de sett at mesteparten hadde lastebilakslinger.
Med klarsignalet gitt for at Porsche kunne være med i Le Mans-løpet,
jobbet Piëch med å få noen biler klare i tide.
Det positive var at de var slående raske.
Én bil ble målt i 383 km i timen på Mulsanne Straight.
Det negative var at de var fryktelig ustabile
og nesten umulige å kjøre.
Sjåføren visste ikke hva bilen kom til å gjøre.
Karosseriet hadde så mye fleksibilitet
at girspaken flyttet seg overalt.
De giret, og neste gang de tok ned hånden,
var den en helt annet sted.
Piëch håpet på storseier i Le Mans i 1969.
Men det var en katastrofe.
Én av de privat påmeldte bilene krasjet i første runde og drepte sjåføren.
De andre brøt sammen underveis i løpet, til bare én bil var igjen,
kjørt av denne mannen, den britiske sjåføren Dickie Attwood.
Vanskelig vil være å underdrive.
Livstruende kunne være noe annet.
-Ja. -Den var et monster.
Den var bygget for fart. Som en kule, for å fly gjennom luften,
men det var ikke nok press på karosseriet til å holde den på bakken.
Jo raskere du kjørte, jo mer ustabil ble den.
Det var grusomt, jeg ventet og håpet på at bilen skulle bryte sammen,
og det gjorde den til slutt.
Men det tok 21 timer før den stoppet. Vi ledet med seks runder.
Så vi hadde ikke langt igjen, men jeg var glad for at bilen stoppet.
Men Porsche lot seg ikke stoppe, de leide inn racingingeniøren John Wyer,
som hadde jobbet med Ford GT40, til å ordne 917s onde styring.
Og han løste problemet, med litt hjelp fra moder jord.
Etter en veldig lang testrunde la Wyer og sjåførene merke til at
selv om fronten av bilen var helt dekket av døde insekter,
var det ingen her på bakskjermen,
som måtte bety at luften ikke fløy over den,
og at den ikke produserte nedadrettet kraft,
og da ikke presset bilen ned på banen.
Etter å ha forbedret aerodynamikken på problembarnet sitt,
kom Porsche til Le Mans i 1970 med nytt håp,
og Dickie Attwood satt igjen bak rattet.
Under løpet var 917-bilene lynende raske.
Men denne gangen var de mye mer stabile.
Og selv om tungt regn krevde offer etter offer,
tok Attwood og 917-bilen det sjakkrutede flagget,
og ga Porsche deres første seier i Le Mans.
Det var en seier de sårt trengte, fordi de bokstavelig talt hadde
veddet firmaet på det.
Det er også sant å si at denne bilen nesten knuste Porsche, ikke sant?
Fordi de var et veldig lite firma.
Ja. Igjen var det Ferdinand Piëch,
han var en ganske ekstrem fyr.
Han var så bestemt på å gjøre det han endte opp med å gjøre,
at det nesten knuste firmaet.
Ja. Racingprogrammet knuste nesten Porsche.
Etter det kunne ikke 917 stoppes,
den bygget sin egen legende.
I neste års Le Mans, på vei til enda en knusende seier,
gikk den gjennom fartskontrollen i over 387 km i timen,
en rekord de holdt i over 20 år.
Og i det samme løpet var den så rask
at den kjørte til sammen 5335 km,
en distanserekord de holdt til 2010.
Og om det ikke var nok, kom Hollywoods største bilfan, Steve McQueen,
til Le Mans og gjorde 917 til et ikon på film.
Og nå, siden legenden feirer 50-årsdagen sin,
syns jeg den fortjener en fin tur ut.
Så jeg tenkte: Hva om vi setter Mr. Dickie Attwood tilbake i den,
så den får strekke litt på beina og gjøre ting litt spennende.
Og mens han er her, la oss se hvordan den gamle legenden, bilen mener jeg,
måler seg med en moderne Porsche.
Denne Porschen, for å være presis, 911 GT2 RS.
Porsches nåværende beste bil.
Oppmerksomme seere vil ha sett at jeg ikke faktisk kjører,
det er fordi jeg vil gjøre dette ordentlig.
Vi skal la en gammel Porsche Le Mans-vinnende racersjåfør
kjøre mot en ung Porsche Le Mans-vinnende racersjåfør,
for dette er Neel Jani, han vant for Porsche i 2016 i 919.
Helt ærlig er han trolig litt bedre enn meg også.
På papiret er det vanskelig å se hvilken bil som vil vinne.
Vi har 700 hestekrefter her, 621 hestekrefter i 917.
Men 917 veier bare 800 kilo.
Denne veier 1830 kilo.
Den er over et tonn tyngre, men vi har moderne dekk,
moderne bremser, moderne girkasse med spaker,
så hvem vet. La oss finne ut av det.
Det jeg hadde glemt å regne med i sammenlignelsen, var Dickie.
Jøss, frekk!
Se hvor raskt han kjører.
Mannen er sprø... Han er 78.
Han kjører bra, ikke sant?
Kommer veldig fort i svingen.
Her kommer det.
Har ham.
Den røde tåken har lagt seg igjen, etter en pause på nesten 50 år,
og Mr. Attwood har blitt gal.
Ja, nå kan det skje.
Ja!
Å, nei! Han har deg.
Du kan ikke bremse bedre enn ham, for du er for tung.
Men til slutt triumferte ungdom og moderne gummi over den eldre.
Å, vi er inne på hans territorium. Sånn ja.
Ja!
Pent gjort, sir.
Ok. Jeg får beholde jobben min.
Ja, jeg tror du får beholde jobben din.
Ja, klapp for det. For den fantastiske Dickie Attwood.
-Han hadde gode svar. -Bra gjort.
-Jeg elsker Dickie Attwood. -Han er fantastisk.
-Flott. -Dickie Attwood er fantastisk.
-Ja. Det stemmer. Ja. -Veldig flott.
Så noen gamle menn kan kjøre fort, James.
Jeg bare sier det.
Ja, jeg innså ikke... Dere vet Ferdinand Piëch som laget 917?
Noen år senere laget han Bugatti Veyron, ikke sant?
Ja. Det stemmer. Og før det
laget han Audi Quattro, den opprinnelige.
Og bestefaren hans skapte så klart boblen,
og jeg tror det var fetteren hans som skapte 911.
-Ja. Fetteren hans, Ferdinand. -Ja.
Nei, alle het Ferdinand. Dette er to familier.
Porsche ble grunnlagt av Ferdinand, som hadde en sønn
som tok over firmaet, og han het Ferdinand.
Og han ga det videre til sin sønn, som het Ferdinand,
og han skapte 911. Alle het Ferdinand.
Ja, men den andre Ferdinand hadde en søster...
-Ja. -Ved navn Ferdinand?
Nei. Hun het Louise...
-Ja. -...og hun fikk en datter ved navn Louise.
-Ja. -Og en sønn ved navn Ferdinand...
Og det var Ferdinand Piëch som vi så på der?
Det stemmer. Som laget den bilen.
Det er ikke rart at 911 aldri endres,
den familien eier ikke fantasi.
"Hva skal vi kalle sønnen vår?
"Jeg tenker Ferdinand."
Vil dere gjette hva Ferdinand Piëchs sønn het?
-Colin? -Nei. Det var Ferdinand.
Var det? Så overraskende.
Uansett, la oss gå videre.
Ja. La oss gå videre. Som dere trolig kan se for dere,
må vi reise mye for å lage denne serien.
Bare i denne sesongen
har vi vært i Colombia, Detroit, Las Vegas, Skottland,
Tbilisi, Baku, Istanbul, Helsinki og Chongqing.
Mongolia, Hongkong, Florida, Spania,
Frankrike, Italia, Sveits.
Det er bare for å lage 13 episoder.
Ja. Og vi har ikke diktet opp det. Vi har virkelig reist så mye.
Det betyr at vi må reise gjennom mange flyplasser,
og nesten alle gjør oss sprø av en rekke små grunner
og én stor grunn.
-Ja, deg. -Hva?
Deg. Vi må reise overalt med deg,
og du slutter aldri å klage om det.
Jeg klager vel litt. Ja.
-Litt? -Ja.
De første 20 minuttene av filmsnutten vi skal se,
er bare klaging før vi kommer til poenget.
Ja. Det er sant, men dere vil se at det er verdt det.
Dette er London Stansted lufthavn,
som ikke er i nærheten av London.
BAGASJELEVERING OG INNSJEKKINGSINFORMASJON
Der ser du. Puber med rullebaner
og milevis av tape for å gjøre livet ditt verre.
Og hvorfor må vi sjekke inn to timer før?
To timer for å få kofferten min fra innsjekkingsskranken
til rett bak den veggen, som er der flyet er.
Kom igjen. To timer! Jeg kan nesten få den tilbake til London på to timer.
Bra, sikkerhetskontroll. På tide å kle av meg
og gi noen tannkremen min. Og vet du hva det verste er?
Dumskapen til folk i disse køene er helt utrolig.
Se på skoene hennes. Ser du det? Se på henne.
Hun ser ut som Elton John i Tommy.
Det vil ta henne tre timer å ta av hver sko.
Og ta ut datamaskinene nå mens dere står i køen,
ikke når dere kommer dit.
Jeg kom hit med tog. Det var 2000 mennesker på det,
men ingen sikkerhetsvakter. Om vi skal på et fly, så skjer dette.
Og blir vesken din valgt for en spesiell sjekk?
Så klart blir den det.
Ja, der har vi det. Du har gått gjennom en røntgenmaskin...
Om de tar røntgenbiler på sykehuset så sier de:
"Greit, den er ikke brukket, det ser jeg,
"men la oss skjære opp foten din bare for å være sikker."
De er sikre! Det har blitt tatt røntgenbilde! Hvorfor sjekker du igjen?
Her har vi det. Ja. Salt,
mel med bakepulver, vanlig mel,
bakepulver, talkumpudder, det er for fotsoppen min.
Jeg har dem i gjennomsiktige poser.
Hver eneste flyplass
du reiser gjennom i verden, hvorfor er de så interessert
i mine bakevarer og medisiner?
Jeg vet ikke, kompis.
Og så er du gjennom sikkerhetskontrollen og rett inn i en butikk,
som ikke ville vært så ille om de solgte noe du faktisk ville ha,
som dopapir eller kattemat, men nei, de selger bare parfyme.
Hvorfor tror de at når man kommer på en flyplass,
vil man plutselig lukte som Victoria Beckham?
Så har vi reklamene. Se på den idioten.
Ingen reklamer på flyplasser gir mening.
Så har du de dumme slagordene fra firmaer
som gjør ting du ikke forstår.
"Administrer infrastrukturen din som en visjonær, ikke en funksjonær."
Hva betyr det? Kan likegodt si:
"Administrer infrastrukturen din som en visjonær, ikke en butikktyv."
En butikk på Heathrow selger keramikkhester i naturlig størrelse.
Hvem tenker, når de skal til å fly:
"Ja, det er nøyaktig det jeg trenger. En skjør keramikkhest
"å dra med meg"?
Jeg skal starte et flyselskap ved navn "Jeg tar sjansen på dette".
Du kommer, setter deg på flyet, det letter.
Ingen om bord lukter som Victoria Beckham.
Ingen sikkerhetskontroll. Ingenting. Om det eksploderer, så gjør det det.
Ikke at man kan si "eksploderer" på en flyplass nå for tiden,
for da havner man i fengsel i 400 år.
Hvorfor går hun i joggedress?
Så hun kan være komfortabel.
Hun skal ikke på et jagerfly. Hun skal til Spania.
Det er ingen jeans... Vel, det er én.
Jeg bruker jeans nå. Jeg tenker ikke:
"Disse jeansene er ukomfortable. Skulle ønske jeg tok en kaftan."
Og alle de tingene er de små problemene man har på flyplasser.
Nå kommer det store problemet. Avstanden til utgangen.
Det tar aldri slutt.
Så klart det ikke tar slutt. Se på det!
"Timinutters gåtur til utgang."
Det finnes ingen timinutters gåtur.
Ingen går i ti minutter. Eller, en apekatt eller en gnu,
men ikke et menneske. Timinutters gåtur!
Avstanden fra bagasjeskranken til utgangen vi skal til,
er 1,2 kilometer.
I Atlanta er avstanden til den siste utgangen to kilometer.
I Beijing er det 3,2 kilometer.
Det forbløffende mirakelet er at jeg så langt ikke har blitt kjørt over
av en sånn kjerre som kommer...
"Advarsel, feit jævel om bord."
Og så kommer du til et hjørne, og er det slutten? Nei!
Det er enda en kilometer med korridor å gå ned.
Ingen i luftfartshistorien har fløyet fra utgang 1.
Det finnes ingen utgang 1 noe sted i verden!
"Her er billetten din. Utgang 374."
Hvor er utgang 1?
Jeg forstår hvorfor James May meldte seg frivillig til å ikke være med.
Og endelig kommer du til utgangen, som er så langt fra sivilisasjonen
at de fortsatt bruker en matriseskriver.
Vi har forklart til ham at gåturen må være så lang
fordi flyene er brede, siden de har vinger.
Men han ser ikke ut til å forstå det.
Du kan innrømme at det var en lang gåtur. Ikke sant?
Jeg bryr meg ikke om hvorfor, det er en lang gåtur.
Den er ganske lang, ja.
Som er grunnen til at vi vil løse problemet.
For å få ham til å holde kjeft.
Så her kommer vi til flyplassen igjen
med det som ser ut som vanlig håndbagasje.
Ok, det jeg har her, som dere ser,
er en helt vanlig koffert med hjul.
Om jeg tar bort håndtaket, passer den i hyllen over setet.
Men om jeg legger den ned sånn, så ser du
at den begynner å se ut som en bil.
Ikke egentlig.
Jo, den gjør det. Og den vil se mer ut som en bil
når jeg har fullført byggeprosessen. Bare åpne den.
Som du ser, har jeg alt jeg trenger til noen døgn borte.
Det er en koffert. Men her er også et ratt.
Så, lukk den. Nå...
Ja. Du la skjorten over rattet?
-Det er ikke skjorten. Det er jakken. -Beklager.
Bare flytt den av styringssøylen.
Lukk den. Greit, og så...
Hørte du det? Et solid klikk som en M16s sluttstykke.
Dette er gassen min, bremsen min, og så
bare setter jeg meg på den og passer på plommene mine.
Og jeg er klar til å kjøre. Hvor er din?
-Her. Det er denne. -Hvor?
-Datamaskin. -Ja.
Legger den på bakken.
-En datamaskin med hjul? -Ja.
Ja, men... Å, jeg skjønner, du står på den?
Ja. Og jeg er på vei.
-Hvor er bagasjen din? -I lommen min.
Jeg har underbukser, tannbørste, alt jeg trenger.
-Jeg er klar. -Det ser litt farlig ut.
Det er det.
Derfor bruker jeg alle disse beskytterne.
Greit. Er vi klare til å revolusjonere flyreise?
Ja. Den verste delen av arbeidsdagene våre
skal til å bli bedre.
La oss gjøre det.
Farten!
Pokker.
Jeg kan ha truffet det andre skiltet også.
-Bremsene mine er ikke like gode. -Nei. Jeg traff det store skiltet.
En annen fordel er at jeg er høy.
Jeg er nok 180 cm på denne.
Ja. Vi har byttet rolle.
-Jeg vil være ærlig med deg. -Det er bra.
Det tok bare noen øyeblikk å nå frem til innsjekkingen.
Dette er en god test.
Ja! Jeg er ingen sau!
Jeg er ingen sau! Jeg har løst problemet.
Hallo, beklager det.
Beklager.
Vil du sjekke inn et kolli?
-Nei! -Han står på det.
Jeg har det her. Det er her.
-Han er ikke vanligvis så høy. -Hold kjeft.
Til sikkerhetskontrollen.
STÅ I KØ HER
Herregud. Foten min.
Beklager.
-Det var den andre foten min. -Ja, det skjedde.
Kan du ta ut PC-en din, takk?
Hva? Det er en PC. Se. Det er alt.
-Det er en PC. -Det er en PC med hjul.
Ja. Det er alt. Enkelt og greit.
Og det er et ratt.
Og hva er det?
En bil.
-Gud. Jeg må kle av meg. -Ja.
Vil du se penisen min?
Ikke akkurat nå.
Sånn ja.
Takk. Du har vel aldri fått et ratt
gjennom kontrollen før, har du?
Greit, videre.
Jeg har ni hjul på kofferten min, ikke inkludert dette.
Å, det var... Det var en fæl feil.
Ja. Beklager.
Vi kjørte snart gjennom taxfree-butikkene.
Man lener seg for å styre denne.
Den går på det som kalles boggi,
som er de små hjulene under skateboard.
De går i den retningen du lener deg.
Pass opp! Beklager, frue.
Jeg tror det ville vært bedre om den laget lyd.
Hallo, dette er fremtiden.
Jeg vil ha en.
Dere drar på koffertene heller enn å bruke dem til å frakte dere til utgangen.
Beklager. Takk.
Med full kraft har jeg en toppfart på 45 km i timen,
men jeg bruker ikke det,
for da har man ingen styring.
Nei! Beklager det...
Jeremy, du drepte en mann.
Faen. Nei.
Hammond er borte.
-Det var meningen. -Han er borte!
Men til slutt begynte jeg å få kontroll på maskinen min.
Håndbrekk-sving.
-Hammond! -Hva?
-Jeg skrenser med en koffert. -Nei.
Dette er mer som en racerbane enn en butikk... Faen!
Kan noen... Dette er... Hvor er butikksjefen?
Det var sånn da vi kom hit.
Ok, vi kan prøve å bygge det opp igjen.
-Eller... -Vi må bygge det opp igjen.
Jeg skadet faktisk beinet mitt på ekte. Ikke at du bryr deg.
Jeg bryr meg når du skader deg,
som er hver gang du setter deg i et kjøretøy.
-Hvor mye bryr du deg? -Jeg...
Jeg har faktisk skadet ankelen min.
Du får ikke en tur i luftambulanse ut av å krasje i noen sjokoladeplater.
Vi bestemte oss for at heller enn å bygge opp igjen Toblerone-fjellet,
burde vi bruke tiden vi hadde spart på å ta en drink.
Beklager.
Herregud. Kan jeg få... Beklager det. Det er...
Vanskelig å stoppe.
-Hva vil du ha? -Jeg tar en gin og tonic.
To gin og tonic, takk.
-Så det er et skateboard... -Ja.
...med motoren fra en trådløs drill?
Og den får strøm fra databatteriene.
-Og det er virkelig en... -Ja.
Datamaskinen virker. Det er datamaskinen min.
Det er faktisk ganske lurt.
Vi må se på det på denne måten: Ja, jeg hadde et lite uhell
med Tobleronen og jeg drepte en mann.
-Ja. -Men bortsett fra de små ulempene
syns jeg det går bra. Når har vi, på alle våre reiser,
stoppet for en gin and tonic på en flyplass?
-Det har vi aldri hatt tid til. -Aldri noen gang.
CHAMPAGNE - FROKOST
Etter å ha drukket opp, begynte vi på labyrinten av korridorer.
Da kunne jeg endelig slippe løs koffert-mobilen min.
Farten!
Det er som å kjøre en Tesla!
Hallo.
Nyter dere gåturen?
I mellomtiden valgte Hammond å bruke det rullende fortauet.
Ja! Jeg sparer batteri ved å gjøre dette.
Må bare... Å nei, vent litt.
Hvordan skal jeg komme meg av enden av dette?
Greit, jeg står i revers.
Så jeg kan... Jeg står stille, men bare fordi jeg står i revers.
Om dere bare går... Gå...
Etter å ha funnet hverandre igjen...
Unna vei.
Kom vi til utgangen og følte oss friske og rolige.
Ingenting å se her.
Er det utgang 88, Hammond?
Hva? Nei, kompis, det er denne.
Her er ikke noe fly!
Og etter den store skuffelsen, tilbake til teltet.
Jeg likte den delen.
Det gjorde ganske vondt.
Greit. Vi vet hvordan hans virker...
Jeg falt ut av en tunnel!
Ja, og jeg er ikke interessert i det. Jeg vil høre hvordan din virker, er det...
Det er nøyaktig det samme.
Det er motoren til en trådløs drill og noen datamaskinbatterier.
Ja vel. Og du påstår at den har en toppfart på 45 km i timen?
Jeg kjørte i 45 da jeg falt ut av tunnelen.
-Virkelig? -Ja, 45.
Jeg trodde heller ikke på ham, så etter det roet seg ned på flyplassen,
organiserte vi et kappløp.
Ja. Vi fikk noen sjåfører. Jeg fikk Abbie til å kjøre kofferten min.
Ja. Og datamaskinen min ble kjørt av Aaron Davis,
Storbritannias nest raskeste unge skateboarder,
og man kan ikke få noe bedre enn det.
Eller, man kan.
Man kan få den raskeste, men jeg...
Uansett, du gjorde ikke det. Hvem vil se løpet?
-Ja! -Ok, spill av filmsnutten.
Greit, her er Abbie på min supre koffert,
og her er Hammonds mann på datamaskinen.
Og la oss se hva som skjer.
Tre. To. Én.
Ganske spennende!
-Ja. Så... -Jeg vet ikke...
Opp med hendene de som vil ha en av dem
-til å bruke på flyplassen? -Ja, de vil det!
-Der ser dere. Vi har noe her. -Ja. Det er veien forover.
Ja, men vent litt. Kan jeg bare spørre
om det er historiens første løp der alle deltakerne
krasjet før mål?
-Sannsynligvis, ja. -Sannsynligvis.
Og la oss ikke glemme at da dere brukte oppfinnelsen deres, falt du av,
ganske stygt, du drepte en mann og du kjørte ut av en tunnel.
Ja, jeg gjorde det.
-De tingene skjedde, ja. -Og jeg krasjet inn i de Tobleronene,
som også gjorde vondt. Ja.
Så de tingene dere har skapt, er en fare for folkene
som bruker dem og alle andre på flyplassen.
-Ikke sant? -Ja.
Ja. Det stemmer, når jeg tenker meg om.
Og med den store skuffelsen er det på tide å avslutte.
Neste uke har vi en Grand Tour-spesialepisode.
Vi skal prøve å krysse
Mongolias store villmark i en bil som vi bygget...
Eller, de bygget, selv.
Ses da. Ha det bra. God natt.