Hej!
Tack, allihop!
Hej, hej!
Hej, allihop!
Tack.
Hej! Tack så mycket.
I den här veckans avsnitt...
James står bredvid en bil.
Richard gör en min.
Och några Toblerone ramlar ner.
Spännande grejer.
Det är...
Det är mycket action i det här avsnittet, men vi börjar med Lancia.
Jag har sagt många gånger att under de senaste hundra åren
har ingen gjort mer intressanta bilar.
Som Integrale, Stratos, Fulvia
och 037:an... Listan kan göras lång.
Och ändå är det enda som de gör idag en riktig skitbil
som heter Ypsilon. Titta på den bara!
Jag skulle hellre ha ett sår fullt med krälande larver
än att köra en sån.
Jag blir riktigt ledsen över att de har sänkt sig så.
Och jag är inte den enda.
En man i Italien vid namn Eugenio Amos
tittade på den gamla Delta Integrale
och ställde sig frågan:
Hur skulle den vara om Lancia tillverkade den idag?
Hur skulle den kännas? Hur skulle den vara att köra?
Sen slutade han fundera och bestämde sig för att ta reda på det.
Han kom fram till det här.
Den har en 16-ventilers, tvåliters motor
som förut, men den har nya modifieringar, nya pistonger, en ny kompressor.
Och många justeringar i mekaniken.
Så nu har den 330 hästkrafter.
Det är 140 fler än i den gamla.
Och det finns fler goda nyheter.
De flesta karosspanelerna och upphängningsdelarna
är numera gjorda antingen i aluminium eller i kolfiber.
Det finns två fördelar med det.
För det första rostar de inte.
För det andra är de lätta.
Och tack vare allt det här är bilen ganska snabb.
Det tar ett tag innan turbon sätter in, som ni hör.
Men när den kommer igång...
Då jädrans!
Den gör från noll till 100 km/h på fyra sekunder.
Och toppfarten är 257 km/h.
Men det bästa är
att all understyrning som originalbilen hade
har ersatts med
extraordinärt väggrepp och neutralitet.
En fanimej briljant bil.
Se på det här!
Den var jättesnabb där igenom.
Det här gillar jag!
Men tro inte
att alla Lancias egenheter har raderats.
Ratten är monterad lågt ner mellan mina ben,
så jag ser inte mätarna.
Och här har vi en massa knappar och rattar
som inte verkar ha nån funktion alls.
Jag känner till den här med raketen, eller är det en...
...Philippe Starck citronpress? Jag vet att den
startar motorn, men alla de andra?
Ingen aning, är jag rädd.
Vad betyder "levati"?
För att ta reda på det stannade jag för att snacka med Eugenio,
han som har skapat den här bilen.
En man som visade sig vara väldigt italiensk.
På ratten...
Jag undrade lite över den här knappen...
Levati? På italienska
betyder det ungefär "rör på dig."
Man trycker på den knappen och strålkastarna blinkar till
och förhoppningsvis flyttar folk på sig.
Det betyder alltså "flytta dig" på italienska?
Ja, precis.
När han väl hade klargjort det kom han verkligen i gasen.
-Har du svetsat ihop det där? -Personligen?
Nej. Det där är som porr.
-Porr? -Ja, svetsningsporr.
-Nej... -Varför är det i guld?
Det skulle kunna ha en funktion,
men i det här fallet var det bara nåt som vi gillar.
Jaha. Den är snygg.
-Så det är bara en snygg guldstång? -Ja.
Varför gjorde du den med två dörrar?
Varför inte? Jag tycker att det ser coolt ut.
Den är fräsig.
Och hur skulle du beskriva bakdelen?
Tja, den är... Det är en jäkligt snygg bak.
Och den här lilla detaljen är som
stringtrosan som syns ovanför jeansen.
Det är... Okej.
När allt var förklarat för mig, fortsatte jag min färd.
Man måste bara älska italienarna.
Eugenio sa att mycket på den här funkar inte,
för om det hade funkat skulle det vara en Audi.
Jag älskar den här bilen för att den inte är en Audi.
Och jag älskar den för att nån brydde sig så mycket att han tillverkade den.
Och mest älskar jag den
för att den gör mig ung på nytt.
Men det finns ett problem.
Den kostar en kvarts miljon pund.
Ursäkta, men om jag skulle lägga så mycket pengar
på en uppdaterad klassisk Lancia,
skulle jag lägga dem på den allra mest klassiska.
Stratos.
Man får inte plats i den om man är skapad som en människa,
och på grund av den kännetecknande korta hjulbasen
beter den sig som en psykopat.
Men för några år sen bildades ett team med personer från hela Europa,
inklusive Tysklands 13:e bästa ryttare,
som funderade på hur en modern Stratos skulle vara.
Sen slutade de fundera och började jobba.
De köpte en Ferrari 430, tog av hela karossen och slängde den.
Sen sågades 20 centimeter av hjulbasen av.
Därefter uppgraderades V8:an.
Och förarkabinen.
Man satte in ett nytt avgassystem.
En ny kaross i kolfiber gjordes
för att skapa det här.
Den nya Stratos.
Fin, va?
Och det blir ännu bättre när man kommer in.
Titta, jag får plats! Och den har AC
och en knapp som reglerar antispinnkontrollen.
Dörrfickorna är stora nog för en skyddshjälm.
Precis som på originalet.
Okej. Nu ska vi se om den här bara är tårögd nostalgi,
eller om den verkligen fungerar.
Den är inte tårögd nostalgi.
Det första man lägger märke till är styvheten.
Och sen lättheten.
Den är faktiskt 100 kilo lättare än Ferrarin som den baserades på.
Det känner man verkligen när man accelererar.
Noll till 100...
på 3,3 sekunder.
Och den fortsätter till över 320 km/h!
Det är skrämmande snabbt.
Jösses!
Man känner det i kurvorna också.
Den riktigt kastar sig fram.
Det är som att styra en trollslända.
Jag tyckte att McLaren Senna kändes lätt, men den här... Jösses!
Tack vare den korta hjulbasen är den otroligt lekfull.
Den gör aldrig samma sak två gånger.
Här närmar jag mig Ditt namn här.
Vi gör det en gång till, samma kurva, samma inställning, samma linje.
Understyrning den här gången.
Kommer in på samma sätt.
Se där, ja.
Den är helgalen.
Den är som en sån där interaktiv datorbok
där man väljer slut.
Fast här väljer man inte slutet.
Det gör den själv.
Den är väldigt lik originalet.
Vilket betyder att man måste vara en ytterst skicklig förare
för att få den att göra sitt bästa.
Om man inte är en särskilt bra förare...
Japp. Det här kommer ofta att hända.
Men jag bryr mig inte, för att sladda och krocka
är som att falla av en Raleigh Burner BMX,
och det är som en sån den här bilen är...
Är.
Tyvärr kostar den inte
som en Raleigh Burner BMX.
Den kostar lika mycket som ett stort hus.
Synd.
En av mina favoriter, en så spännande bil...
Jaså?
Ja. Jag älskade den verkligen.
Bra. Det är ju bra.
-Säg det. -Vadå?
Vad kostar den?
-650 000 pund. -Herregud! Allvarligt?
650 000 pund?
-Ja. -För en gammal Ferrari
med en avsågad mittenbit?
Tja, det är lite mer än så.
Men om du vill ha en Stratos, varför köper du inte bara en?
Jag får inte plats i originalet.
Det skulle du göra om vi sågade av en bit av dig.
Ja, det skulle han.
-Jag kom just ihåg en sak. -Vadå?
Jag vill inte prata mer med er.
-Inte? -Nej, jag vill se
hur snabbt Abbie kan ta den fantastiska Stratos...
Den ofantastiska gamla Ferrarin.
...Stratos runt Eboladrome.
Där gick starten. Den ser magnifik ut och låter rätt bra också.
Genast in på Inte Så Rak.
Lite långsammare där i högerkurvan,
men väldigt prydligt där igenom.
Nu åker Abbie genom Ditt Namn Här och det ser ännu prydligare ut.
Men hur mycket kommer den att börja konstra här?
Inte alls! Den satt som limmad.
Hon dyker upp på andra sidan som en loppa
och är redan tillbaka till Gamla Tantens Hus...
Den är snabbare och vassare, Ferrarin har förbättrats
utan onödig vikt och längd.
Här har vi Gamla Tantens Hus. Hon svischar fram fint där.
Helt briljant väghållning även i andra delen.
Och nu, full fart mot Substation.
Vilken bil!
Stabil på bromsen, snygg kurva,
och lite skakigt på väg ut. Även genom Fårfältet?
Nej, prydligare än någonsin och över mållinjen!
Jag måste säga, att det där ser...
-Det ser spännande ut, inte sant? -Det ser snabbt ut.
Det gör det.
-Ja. -Det gör det.
-Ja. -Väldigt spännande.
Jag gillade särskilt det där när du sa:
"Den har förbättrats utan onödig längd och vikt."
Det det var väl jag? Det hörde man ju.
Jag vill fortfarande inte prata med dig.
-Vill du inte? Hur snabbt körde den? -Nej, nej...
Exakt, nu tar vi reda på det.
Så där, titta på tavlan.
Så får vi se var Stratos placerar sig.
VARVTAVLA
Sjuttonde plats. Inte illa.
-Vänta lite. -Vadå, vänta lite?
Det är över en sekund långsammare än en fyrdörrars BMW sedan.
Ja, den är långsammare, men den är mycket dyrare, så...
Vi ser hur snabbt Deltan gick.
Integrale.
Vi filmade det inte. Vi hade inte tid. Och...
-En gammal... -Se det så här.
Det är faktiskt samma fart som en BMW M2.
Jag tror även att jag kan påstå att den gamla Mercedes A45
skulle ta sig runt banan snabbare än så.
Ja. Och vara jävligt mycket billigare.
-Ja, men... -Det är ett faktum. Va?
Allt på en Mercedes funkar.
Och vem vill ha det? Det vore trist.
Det är som det Eugenio sa.
Man vill inte ha tysk... Ni har inte den italienska mentaliteten.
-Har vi inte? -Nej. Det är problemet.
-Okej... Herregud. -Är det nån här som har en italiensk bil?
De är inte här. De kom aldrig fram.
Det regnar.
Har ni någonsin... Ja, du har en poäng.
Det blåser ordentligt också, bäst att vi fortsätter innan tältet blåser iväg.
-Det är väl bäst. -Ja.
Vi måste gå vidare, för nu är det dags för oss
att köpa en påse prat
från debattlangaren...
Herregud.
På Snackgatan.
SNACKGATAN
Jag gillar verkligen den där.
Det är min favorit.
-Jag minns inte att mitt huvud ramlade av. -Det gör jag.
Nu går vi vidare.
Jag har intressanta nyheter åt dig, James.
Åh, herregud! Inga mer fågelhastigheter,
-snälla! -Jaså?
Nej. Fiskhastighet.
-För guds skull, nej! -Jag gillar det. Fortsätt.
Okej. Hur snabbt tror ni att en lax kan korsa en väg?
Laxar korsar inte vägar, du tänker på kycklingar.
Du säger det. Titta på den här filmen som jag hittade på nätet.
-Titta! -Är det lax?
De är fiskar!
De är faktiskt laxar!
Det där är rätt intressant.
Titta på dem. Hundratals som korsar vägen.
Vad gör de?
Det är det intressanta.
Om jag vore en lax, och måste simma tillbaka till sin födelseplats
eller där de ska lägga rom... Jag skulle inte bry mig,
jag skulle bara stanna på andra sidan. "Jag kan yngla här."
Jag menar, när mina barn föddes tänkte jag inte:
"Jag måste åka till Doncaster!" Jag åkte bara till närmsta sjukhuset.
Men laxar är väldigt bestämda av sig. Det måste man säga.
-Ja. -Fiskar är faktiskt
rätt coola, tycker jag.
Är det inte märkvärdigt att bilproducenter
aldrig har uppkallat sina bilar efter fiskar?
-För vi har... -Bra konversation.
För de har uppkallat dem efter...
-Katter, stora kattdjur. -Ja.
-Fåglar. Massor av fåglar. -Ja, det har de.
-Grekiska gudar. -Vädret. Det har de avklarat.
Ja, det finns... Varför har det aldrig funnits en Ferrari Salmon?
Envis, smidig, snabb i kurvorna, Lamborghini Tuna!
Jag tänkte... Tonfisk är väl en väldigt snabb fisk?
Sextiofem kilometer i timmen. Så fort simmar den.
Det är snabbare än en motorbåt.
Snabbare än en vattenskoter som man hyr på semestern.
Det är en briljant idé, jag längtar efter en Ford Haddock.
Kan nån komma på en bil som har uppkallats efter en fisk?
-Stingray. -Plymouth Barracuda.
Sting... Ja, det är taget!
-Det finns en Stingray... -Ja.
Barracuda, Manta.
Manta.
Är det inte märkligt hur alla bilar är uppkallade efter fiskar?
Helt otroligt.
Vi kan klippa bort det vi sa.
Ja, publiken vet mycket mer än vi.
Det är ju det vi säger.
Jag hade helt glömt Barracuda.
Plymouth Barracuda, just det.
Absolut.
Ni vet ju att vi alltid har sagt att Kanada är Guds skafferi.
-Jaså? -Ja.
Och Saudiarabien är hans bensinmack.
Ja, och att Lancashire är hans underskåp.
-Det här är hans vindtunnel. -Vårt tält håller på att blåsa ner.
Exakt. Det här är vindtunneln.
Frankrike är hans vinkupa.
-Frankrike är är hans vinkupa. -Argentina är hans latrinhög.
-Ja. -Bolivia är hans...
Ja. Så där, ja.
Där satte du den.
Men det jag försöker säga, och som vi är ense om,
-är att Italien är hans racerbana. -Ja.
Det vet alla. Vi såg det tidigare med Integrale och Stratos.
Det här har bevisats, för borgmästaren i en liten by
som heter Acquetico nära den franska gränsen
installerade en fartkamera under en försöksperiod på två veckor.
Vi har en bild på byn här.
-Vad gullig. -Ja.
Det är alltså ingen storstad precis.
Under den två veckor långa försöksperioden
var antalet personer som bröt mot hastighetsgränsen...
-...58 568. -Va?
-Där? I byn? -Där!
58 500 på två veckor!
-Va? -Italienarna kan inte hjälpa det.
-Nej, det kan de inte. -Men vänta lite.
Så många på två veckor?
Vi antar att det var lugnare på natten.
-Ja. -Det ser så ut.
-Ja. -Så under dan
måste minst en bil var tionde sekund
ha satt igång kameran.
Byborna åker igenom stan två gånger om dan på väg till jobbet...
Nej, vänta! På väg till jobbet, sen hem på lunchen,
tillbaka till jobbet och sen hem igen.
"Det hände igen."
"Den här blixten är irriterande."
Men det bästa är att borgmästaren fortfarande tvekar
om fartkameran är nödvändig.
Allvarligt? Vad begär han?
Han tycker faktiskt... Han citeras i en tidning som jag läste härom dan:
"Problemet är att vi har bra asfalt,
"och många långa kurvor."
I praktiken sa han: "Det är en jättefin väg,
"så naturligtvis trampar folk på gasen!"
Dessutom är vi italienare,
-så vad tror ni? -Just det.
Ett fint försök.
Under tiden i Storbritannien, är saker och ting rätt annorlunda.
En man i Bedfordshire, som är ett county i England,
för er som ser oss utomlands.
Han har satt upp en falsk fartkamera på gaveln på sitt hus,
som ligger vid A1:an. Vi har en bild på det här.
Som ni ser, är den väldigt realistisk.
-Håller ni med? -Verkligen.
Han har blivit ombedd att ta ner den
för trafikverket anser att den distraherar bilförare.
Vänta lite.
-Ja. -Har Trafikverket sagt
att nåt som ser ut exakt som en fartkamera...
-Ja. -...distraherar bilförare?
Ja. De har skjutit sig själva i foten på så vis.
Ja. För det innebär att fartkameror distraherar bilförare
-och att de därför är farliga. -Ja.
Enligt regeringen, dödar fartkameror
både spädbarn och små valpar.
-Ja, vi borde rösta. -Ja. Håller alla med?
Vilka tycker att alla fartkameror borde tas bort?
Ja!
Trafikverket, vi håller med er.
-Vi stödjer er. -Till 100 %!
Hundra procent av oss...
...av den brittiska befolkningen är ense om att de borde tas ner genast.
-Bra. Då var det bestämt. -Avklarat.
Jag skulle vilja gå vidare. Jag har faktiskt ett stort
och viktigt samtalsämne.
-Peugeot har gjort en intressant bil. -Det har de säkert.
-Inte en chans. -Det är sant.
Jag har en bild på den här, titta. Den kallas e-Legend.
Vänta lite.
Den har två elmotorer, 456 hästkrafter,
och är designad att se ut som den gamla Peugeot 504 Coupé.
-Men det gör den inte. -Men de säger det. Lite.
Nej. Den liknar mer 505 GTI.
På ett tråkigt sätt, men det gör den.
Jag bryr mig inte om vilken gammal bil den liknar. Den är fantastisk.
Ja, det är den. När kan vi köpa den?
Det kan man inte.
Det är bara ett sorts prov, en konceptbil.
Men just nu kan man köpa den här.
Herregud! Allvarligt?
Ja. Den heter Rifter. Det är en sorts dieselskåpbil.
-Vad är det för fel på Peugeot? -En bra fråga.
Varför påminner de oss om att de brukade bygga
-några riktigt snygga bilar... -Ja.
Och sen kan vi bara köpa trist skräp som den där!
Det förvånar mig,
för varför gör man en konceptbil om man inte kan köpa...
Som att gå till grönsakshandlaren och se saftiga, fina äpplen och de säger:
"Vi har inte dem, vi har några ruttna där bak."
Peugeot, gå till grönsakshandlaren och se hur de gör affärer
och lär er av dem.
Okej. För några månader sen hade vi ett stort problem i Storbritannien...
Ja, det hade hållit på i över ett år,
ungdomar satte sig på mopeder, körde upp på trottoarerna
med en person där bak som snodde åt sig folks telefoner
och gamla damers väskor
och annat och åkte sin väg.
Ja, det var ett stort problem för polisen, för det gällde trafikerade stadsgator
och hur jagar man en moped på såna? Det går inte.
Exakt. Men polisen kom på en idé
som de tänkte kunde lösa problemet.
De tänkte köra på mopedtjuvarna.
Det finns en inspelning...
Vi har en film som visar när de gör det.
Redo? Här är han och...
Ner med dig.
-Och... -Och...
Det är vad som krävs. Vi är väl alla för såna här åtgärder?
Ja.
Det här är enda gången i mitt liv som jag velat bli polis.
-Det kan du inte. -Varför inte?
-Du har ingen mustasch. -Det är sant.
Nej, men... Okej, jag har en idé.
Herregud. Är den dum?
-Låt mig förklara. -Den är dum.
Vi får se vad alla tycker.
Okej. I bästa fall är polisen ute och patrullerar,
och de gör inte sånt så ofta nu för tiden, som ni vet.
Men även om det gjorde det, är chansen att de möter
en riktig mopedtjuv
på en plats där de kan välta omkull dem ganska liten, eller hur?
-Ja. -Så vad sägs om det här?
När vi alla kör omkring i våra bilar
och ser en motorcykel, kör omkull den!
Vänta, va? Vilken motorcykel som helst?
Ja. För förr eller senare måste nån välta den rätta,
det vill säga en mopedtjuv.
Men är inte det lite som Pol Pot som avrättade alla med glasögon
för att de kanske hade läst en bok?
Jo. Men jag vet att ni två inte är några mopedtjuvar.
Men ni kör motorcykel, och det är okej.
Ni kommer att få smutsiga knän och lite skrapsår.
Ja, och ganska många andra också, inklusive Ewan McGregor.
-Jamie Oliver. -Ja.
Ross Noble...
-Hairy Bikers, för Guds skull! -Ja.
-Man kan inte köra på dem. -Jag vet. Ni säger det,
men om man funderar på det är de bara krigsoffer.
Huvudsaken är att vi sätter stopp för mopedstölderna
och har lite kul samtidigt.
-Kom igen. -Man kan inte köra på motorcyklister.
Jag säger inte att vi ska köra på dem. En liten knuff, bara.
Är det nån här som kör motorcykel?
-Ja. Bra gjort. -Och du?
Ursäkta.
Okej, det här är nog slutet på Snackgatan,
-eller hur? -Vi borde avsluta.
Vi går vidare.
Ja, det gör vi. Tidigare nämnde Jeremy alla fantastiska
och utomordentliga bilarna som Lancia har gjort under åren.
Men låt oss inte glömma
att även Porsche har gjort några rätt slående bilar.
Absolut. Vi har 911, och en annan sorts 911,
lite modifierad och grön.
Ja. I år firas 50-årsdagen
av den som enligt mig är den finaste Porschen av alla.
Är det 911?
Nej.
Den heter Porsche 917.
Även om man inte har nåt som helst intresse av motorsport
känner man troligtvis igen den här bilen.
För det är förmodligen den mest ikoniska racerbilen som någonsin skapats.
Idag är Porsche den mest framgångsrika bilproducenten som tävlar på Le Mans.
De har 19 segrar i sitt namn.
Men det här är bilen som startade alltihop.
Det här är bilen som gav dem den första, viktiga segern.
Med såna meriter är den förstås väldigt värdefull.
Runt 14 miljoner pund.
Så när vi frågade försäkringsbolagen om det gick bra, sa de ja,
men inte med den olycksbenägna lilla dvärgen.
Den måste köras långsamt.
Nu ska vi se om jag kan väcka den till liv.
Det första man bör veta är
att även om 917 ser ut som en stor, bred bil,
så är den inte det.
Jag är inne.
Herregud, vad liten den är!
Herregud!
Vilket otroligt ljud!
Tänk dig det under ett 24-timmars lopp.
Trots att det är en 50 år gammal bil
är 917 snabb, oavsett epok.
Noll till 100 på 2,7 sekunder.
Toppfart, 360 km/h.
Den byggdes utan kompromisser,
och använde sig av ett absolut minimum av material.
Den här karossen, till exempel, som är väldigt nära mitt huvud,
är i glasfiber och är 1,2 mm tjock. Bara det!
Framför mig har jag en stor varvmätare,
en mätare för oljetemperaturen och en för oljetrycket.
Det är all information som man får.
Om de visar korrekt betyder det att motorn inte kommer att sprängas,
så man kan trampa gasen i botten!
Det är världens snabbaste kanot!
Den femliters, 12-cylinders motorn producerar 621 hästkrafter,
vilket är blygsamt med dagens standard för vägtillåtna hyperbilar.
Men den väger bara 800 kilo.
Resultatet är att kraften i förhållande till vikten
är oproportionerlig!
Den här är verkligen speciell!
Jag är förvånad över att Porsche lät mig köra den. Jag menar,
de tränade mig inte ens, de bara satte mig här och sa:
"Dra i den här, vrid på den där och allt kommer att gå bra."
Ännu mer otroligt är att den här bilen ens existerar,
för skapandet av den var...
Vi säger att det var svårt.
Historien om dess födelse började 1968,
när styrelsen för sportbilracing
blev orolig för att motorer och oreglerade prototypbilar började bli för snabba,
för dyra och för farliga,
och bestämde att såna bilar inte fick ha motorer som var större än tre liter.
Men styrelsen sa även
att om man kunde bygga 25 vägtillåtna versioner av racerbilen
skulle motorgränsen kunna höjas till fem liter.
Fast de visste ju om att ingen liten bilproducent
skulle kunna ha råd till det.
De trodde inte att nån skulle nappa.
De hade inte tagit med i beräkningen
Porsches motorsportschef, Ferdinand Piëch.
På den tiden, var Porsche ett litet, modest företag,
inte alls som det framgångsrika företaget som vi känner till idag.
Men Piëch var så besatt av tanken att vinna på Le Mans
att han bestämde sig för att tillverka de där 25 bilarna.
Även om nästa Le Mans var redan om några månader.
Så alla, och jag menar verkligen alla, revisorer, chefer,
praktikanter, sekreterare, alla släpades iväg från sina skrivbord
och ner till produktionslinjen för att jobba med att framställa bilarna.
De kallades faktiskt för sekreterarbilarna.
Det brokiga Porscheteamet klarade precis tidsgränsen.
Motorsportinspektörerna gav bilarna okej,
tydligen utan att kontrollera dem så noga,
annars skulle de ha upptäckt att de flesta hade lastbilsaxlar.
När Porsche hade fått grönt ljus för att få delta i Le Mans,
satte Piëch igång för att få några av bilarna redo i tid.
Ett plus var att de var enormt snabba.
En bil kom upp i 383 km/h på raksträckan Mulsanne.
Men ett minus var att de var hemskt ostabila,
praktiskt taget omöjliga att köra.
Föraren hade ingen aning om vart bilen var på väg härnäst.
Chassit var så flexibelt
att växelspaken flyttade på sig hela tiden.
Man bytte växel, men när man sträckte sig efter spaken gången därpå
befann den sig nån annanstans.
Piëch hoppades vinna Le Mans 1969.
Men det blev en katastrof.
En av de privat deltagande bilarna kraschade i varv ett och föraren dog.
De andra gick sönder under loppets gång tills bara en var kvar,
körd av den här mannen, den brittiska föraren Dickie Attwood.
Att säga att det var svårt är en underdrift.
Livsfarligt, kan man också säga.
-Ja. -Den var ett monster.
Den var gjord för höga hastigheter. Den for genom luften som en kula,
men hade inte tillräckligt med tryck på karossen för att hålla den på vägen.
Så ju snabbare man åkte, desto mer ostabil var den.
Det var så fruktansvärt, jag väntade och hoppades på att bilen skulle gå sönder,
och till slut gjorde den det.
Men det tog 21 timmar innan den gick sönder. Vi ledde med sex varv.
Så vi hade inte långt kvar, men jag var glad att bilen gick sönder.
Porsche lät sig inte avskräckas, utan lät den brittiska ingenjören John Wyer,
som hade hjälpt dem med Ford GT40, reda ut 917:s brister.
Och han knäckte nöten, med lite hjälp från Moder Natur.
Efter en väldigt lång testomgång, la Wyer och hans förare märke till
att framdelen på bilen var full av döda insekter,
men det satt ingen här på bakvingen,
vilket måste betyda att luften inte flög över den,
och inget nedåttryck bildades
som pressade bilen mot banan.
Problembarnets aerodynamik justerades
och Porsche anlände till 1970 års Le Mans med förnyat hopp,
och Dickie Attwood bakom ratten igen.
Under loppet var 917 som vanligt blixtrande snabb.
Men som tur var, var den mycket stabilare den här gången.
Och även om ett besvärligt regnoväder krävde offer efter offer
tog Attwood och 917 den rutiga flaggan
och gav Porsche sin första riktiga seger på Le Mans.
Det var en välkommen seger, för de hade bokstavligen
satt företaget på spel.
Det stämmer också att den här bilen nästan gjorde Porsche bankrutt, eller hur?
För det var ett väldigt litet företag.
Ja. Det var på grund av Ferdinand Piëch,
han var rätt extrem.
Han var så ivrig att göra det han gjorde
att han nästan gjorde företaget bankrutt.
Ja. Racerprogrammet krossade nästan Porsche.
Från det ögonblicket var 917 ohejdbar
i skapandet av sin egen legend.
Följande år på Le Mans, på väg mot ännu en förkrossande seger,
körde den genom fartkamerorna i 388 km/h,
ett rekord som höll i mer än 20 år.
Och i samma lopp var den så snabb
att den täckte totalt 533 mil,
ett distansrekord som skulle hålla till 2010.
Och som om det inte var nog, kom Hollywoods största bilnörd, Steve McQueen,
till Le Mans och gjorde 917 till en tv-ikon.
Och eftersom den här legenden firar sin 50-årsdag,
förtjänar den en kul dag ute.
Så jag tänkte, varför sätter vi inte mr Dickie Attwood i den igen
så den kan sträcka lite på benen och krydda tillvaron lite.
Och så ska vi se hur den gamla legenden, jag menar bilen,
försvarar sig mot en modern Porsche.
Specifikt den här, Porsche 911 GT2 RS.
Den största pistolen i Porsches nuvarande arsenal.
Uppmärksamma tittare har säkert sett att jag inte kör,
och det är för att jag har bestämt mig för att göra det här ordentligt.
Vi ska ha en gammal Porsche Le Mans-vinnande förare
mot en ung Porsche Le Mans-vinnande förare,
för det här är Neel Jani, som vann för Porsche 2016 med 919.
Ärligt talat, är han nog även lite bättre på det här än jag.
Vad gäller själva bilarna, är det på pappret en tuff match.
Vi har 700 hästkrafter här, 621 i 917.
Men 917 väger bara 800 kilo.
Den här väger 1 830 kilo.
Den är över ett ton tyngre, men vi har moderna däck,
moderna bromsar, halvautomatisk växellåda,
så gudarna vet. Nu tar vi reda på det.
Men jag hade inte tagit med Dickie i beräkningen.
Oj, styggt gjort!
Titta vad snabbt han kör.
Han är ju helt gal... Han är 78 år.
Han kör bra.
Han håller riktigt bra fart i kurvan.
Så där, ja.
Ta honom.
Nu har ivern slagit klorna i honom igen efter nästan ett halvsekels paus
och mr Attwood har blivit galen.
Nu gäller det.
Ja!
Åh, nej! Han körde om dig.
Du kan inte slå honom genom att bromsa sent i kurva, för du är för tung.
Men till slut triumferar ungdomen och moderna däck över fartdåren.
Nu är vi nära honom. Kom igen.
Ja!
Snyggt jobbat, sir.
Okej. Då får jag behålla mitt jobb.
Ja, jag tror att du kan det.
Ja, en applåd för det. För den fantastiske Dickie Attwood.
-Han hade bra svar. -Bra gjort.
-Jag älskar Dickie Attwood. -Han är otrolig.
-Verkligen. -Dickie Attwood är fantastisk.
-Just det. -Verkligen stor.
Ser du, James, vissa gamla män kan köra snabbt.
Jag bara säger det.
Jag insåg inte först... Ferdinand Piëch, han som gjorde 917...
Flera år därefter gjorde han Bugatti Veyron, eller hur?
Ja. Exakt. Och innan dess
gjorde han Audi Quattro, originalet.
Och hans farfar gjorde förstås bubblan,
och hans kusin, tror jag, 911.
-Ja, hans kusin, Ferdinand. -Ja.
De hette alla Ferdinand. De var två familjer.
Porsche startades av Ferdinand, som hade en son
som tog över företaget och som hette hette Ferdinand.
Sen togs företaget över av hans son, som hette Ferdinand,
och han skapade 911. Alla hette Ferdinand.
Ja, men den andre Ferdinand, han hade en syster...
-Ja. -Som hette Ferdinand?
Nej. Hon hette Louise...
-Ja. -...och hade en dotter som hette Louise.
-Det stämmer. -Och en son som hette Ferdinand...
Och det var Ferdinand Piëch som vi tittade på där?
Exakt. Som tillverkade den där bilen.
Inte konstigt att 911 aldrig förändras,
för den familjen har ingen fantasi.
"Vad ska vi kalla vår son?
"Jag funderar på Ferdinand."
Vill ni gissa vad Ferdinand Piëchs son fick heta?
-Colin? -Nej. Ferdinand.
Jaså? Vilken överraskning.
Okej, då går vi väl vidare.
Ja, det gör vi. Som ni kan tänka er
reser vi mycket för att göra det här programmet.
Bara för att göra den här säsongen,
har vi varit i Colombia, Detroit, Las Vegas, Skottland,
Tbilisi, Baku, Istanbul, Helsingfors och Chongqing.
Mongoliet, Hongkong, Florida, Spanien,
Frankrike, Italien och Schweiz.
Bara för att göra de här 13 avsnitten.
Ja. Och det är inget som vi hittar på. Vi har faktiskt varit så långt bort.
Det innebär att vi måste gå igenom många flygplatser,
och nästan alla driver oss till vansinne av många små anledningar
och en stor.
-Ja, du. -Va?
Ja, du. Vi måste resa med dig överallt,
och du slutar aldrig klaga.
Ja, jag klagar väl lite.
-Lite? -Ja.
De första 20 minuterna av filmen som vi ska få se
är bara klagomål innan vi ens är framme.
Ja, Det är sant, men det är värt besväret, som vi kommer att få se.
Det här är Londons Stansted flygplats,
som inte ligger i närheten av London.
Jaha, ja. Kaféer och landningsbanor,
kilometerlånga band för att göra livet surt.
Och varför behöver de två timmar till incheckningen?
Två timmar för att få min resväska från incheckningsdisken
till någonstans bakom väggen där planet står.
Kom igen. Två timmar! Jag kan nästan ta den tillbaka till London på två timmar.
Kul, säkerhetskontrollen. Dags att ta av sig alla kläderna
och ge nån min tandkräm. Och vet du vad det värsta är?
Att folk i de här köerna är så ofattbart idiotiska.
Titta på hennes stövlar. Ser du? Se på henne.
Hon ser ut som Elton John i Tommy.
Det kommer ta henne tre timmar att få av var och en.
Och ta ut era laptops nu medan ni står i kö,
inte när ni kommer fram.
Jag kom hit med tåg. Det var 2 000 personer på det
och ingen säkerhet alls. Åka flygplan, och man måste göra allt det här.
Och sen, kommer din väska att väljas ut för en extra kontroll?
Såklart.
Varsågod, bara. Den har redan gått igenom röntgenapparaten...
Om man åker till sjukhuset och röntgar benet, så säger de:
"Okej, det är inte brutet, det ser jag,
"men vi skär upp det för att vara säkra."
De vet ju redan! Den har röntgats! Varför kollar du den igen?
Jaha. Salt,
mjöl med jäst, vanligt mjöl,
bakpulver, talk för min fotsvamp.
Jag lägger dem i genomskinliga påsar.
På varje flygplats
jag har gått igenom i hela världen, varför är de så intresserade
av mina smaksättare och sjukvårdssaker?
Ingen aning, kompis.
Efter säkerhetskontrollen kommer man till en affär,
vilket inte vore så dumt om den sålde nåt som man vill ha,
som toapapper eller kattmat, men inte. De säljer bara parfym.
Varför tror de att så fort man kommer till en flygplats:
"Åh, helt plötsligt bara måste jag dofta som Victoria Beckham"?
All reklam, sen. Titta på den där idioten. Titta på honom.
All reklam på alla flygplatser är obegriplig.
Och sen finns såna där enfaldiga slogans från företag
som gör saker som man inte fattar.
"Ta hand om din infrastruktur som en visionär, inte som en funktionär."
Vad menas med det? Det kunde lika gärna ha stått:
"Ta hand om din infrastruktur som en visionär, inte som en snattare."
Det finns en butik på Heathrow som säljer blomkrukshästar i naturlig storlek.
Vem är det som strax innan ombordstigning tänker:
"Precis vad jag behöver. En skör, ömtålig blomkrukshäst
"att släpa runt på."
Jag tänker skapa ett flygbolag som heter: "Jag tar risken."
Man är på plats, sätter sig på planet, det lyfter.
Ingen ombord doftar som Victoria Beckham.
Ingen säkerhetskontroll. Ingenting. Sprängs det, så sprängs det.
Fast man får inte säga "sprängas" på en flygplats idag,
för då hamnar man i fängelse i 400 år.
Varför har hon mjukisdräkt på sig?
Hon vill väl känna sig bekväm.
Hon ska ju inte åka stridsflygplan. Hon ska åka till Spanien.
Det finns väl inga jeans... Jo, ett par.
Jag har på mig jeans nu. Men jag tänker inte:
"Åh, vad obekväma mina jeans är. Jag skulle ha tagit på mig en kaftan!
Och allt det är bara små smakprov på alla problem som finns på en flygplats.
Nu är det dags för det stora. Avståndet till gaten.
Det här tar aldrig slut.
Såklart att det aldrig gör! Titta på det där!
"Tio minuters gångväg till gaterna."
Det finns inget som heter tio minuters gångväg.
Ingen går i tio minuter. Jo, en apa eller en antilop,
men inte en människa. Tio minuters gångväg!
Avståndet från incheckningen till gaten vi ska till
är 1,2 kilometer.
I Atlanta är avståndet till den mest avlägsna gaten två kilometer.
I Peking, drygt tre.
Det är ett underverk att jag ännu inte har blivit överkörd
av en av de där elbilarna som låter...
"Varning, fetknopp ombord."
Sen kommer man till ett hörn, och är det slutet? Nej!
Det finns en till kilometerlång korridor.
Ingen i flygets historia har någonsin flugit från gate 1.
Det finns inga gate 1 någonstans i världen!
"Här är din biljett. Gate 374."
Var är gate 1?
Jag förstår varför James May vägrade att vara med i den här filmen.
Till slut kommer man fram till gaten som ligger så långt ifrån civilisationen
att de fortfarande använder en matrisskrivare.
Vi har förklarat för honom att avståndet måste vara så långt
för att flygplan är breda och har vingar.
Men han verkar inte förstå konceptet.
Du måste väl erkänna att det var långt att gå, eller hur?
Jag bryr mig inte om varför, men det är långt att gå.
Ja, det är en rejäl bit.
Därför beslöt vi oss att hitta en lösning.
För att få tyst på honom.
Så här är vi igen, vid ankomsten till flygplatsen
med vad som ser ut som ett vanligt handbagage.
Här har jag, som du ser,
en helt vanlig resväska med hjul.
Om jag fäller ner handtaget får den plats i överskåpen.
Men om jag lägger den ner, ser man
att den börjar likna en bil.
Inte riktigt.
Jo, då. Och den kommer att likna en bil ännu mer
när jag har byggt klart den. Öppna den bara.
Som du ser, finns allt jag behöver för ett par nätter i den.
Det är en riktig resväska. Men här i finns även en ratt.
Nu stänger jag den. Och...
Jaha. Ska skjortan vara ovanpå ratten?
-Det är ingen skjorta. Det är min jacka. -Ursäkta.
Jag tar bort den från rattstången.
Stäng den. Så där, och sen...
Hörde du? Det klickade ordentligt, som en M16 automatkarbin.
Det här är gaspedalen, bromsen och sen
sätter jag mig bara försiktigt så att jag inte klämmer kulorna.
Jag är redo att åka. Var är din?
-Här är den. -Var?
-Min laptop. -Jaha.
Man sätter den på marken.
-En laptop på hjul? -Ja.
Ja, men... Jaha, man står på den?
Ja. Nu åker jag.
-Och var är ditt bagage? -I min ficka.
Jag har kalsonger, tandborste, allt jag behöver.
-Jag är redo. -Det där ser lite farligt ut, Hammond.
Det är det.
Det är därför jag har på mig alla de här skyddsdynorna.
Okej. Är vi redo att revolutionera flygresandet?
Ja. Det värsta med våra arbetsdagar
är hur vi kan förbättra oss.
Då gör vi det!
Vilken fart!
Fan.
Jag tror att jag kraschade in i den andra skylten också.
-Mina bromsar är inte så bra. -Nej. Jag krockade med den stora skylten.
Ännu en fördel. Jag är lång.
Jag är nog 1,80 på den här.
Ja, vi har bytt roller.
-Jag är bara ärlig. -Det är bra.
Vi anlände snabbt till incheckningsdisken.
Det här är ett bra test.
Ja! Jag är inget får!
Jag är inget får! Så tar man sig igenom tullen.
Hej, ursäkta.
Ursäkta.
Ska du checka in en väska?
-Nej! -Han står på den.
Jag har den här.
-Han är inte så lång på riktigt. -Håll tyst.
Till säkerhetskontrollen.
KÖA HÄR
Herregud! Min fot.
Ursäkta.
-Det var min andra fot. -Det bara blev så.
Kan du ta ut din laptop, tack.
Va? Det är en laptop. Titta. Hela den.
-Det är en laptop. -En laptop på hjul.
Ja, bara det. Enkelt.
Och det där är en ratt.
Och vad är det där?
En bil.
-Herregud. Jag måste klä av mig. -Ja.
Vill du se min penis?
Inte just nu.
Sådär.
Tack. Jag slår vad om att ni aldrig sett en ratt gå igenom
tullen förut, eller hur?
Okej, då åker vi vidare.
Jag har faktiskt nio hjul på min resväska, förutom ratten.
Oj, det där var... Det var ett stort misstag.
Ja. Ursäkta.
Snart åkte vi igenom duty-free.
Den här fungerar genom att man lutar sig för att styra den.
Den går på nåt som kallas truckar,
som är de små hjulen under skateboarden.
De går i den riktningen man lutar sig.
Ursäkta mig! Förlåt, damen.
Det vore bättre om den lät lite.
Det här är framtiden.
Jag vill ha en sån.
Ni släpar på din resväska istället för att använda den för att komma till gaten.
Ursäkta, jag... Tack.
Med full kraft har jag en toppfart på 45 km/h,
men jag använder mig inte av den,
för med full kraft går den inte att styra alls.
Nej, nej! Ursäkta...
Jeremy, du dödade just en man.
Fan. Nej.
Hammond är borta.
-Jag gjorde det med flit. -Han är borta!
Till slut fick jag kläm på min bil.
Handbromssväng.
-Hammond! -Va?
-Jag kör drifting med en resväska. -Nej då.
Det här är mer som en racerbana än ett affärs... Fan också!
Kan nån... Det här... Var är butikschefen?
Det var så här när vi kom.
Okej, vi kan försöka bygga upp det igen.
-Eller... -Vi måste göra det.
Jag skadade faktiskt benet på riktigt. Men du bryr dig ju inte.
Jag bryr dig när du skadar dig,
vilket sker varje gång som du är i ett rörligt fordon.
-Hur mycket bryr du dig? -Jag...
Jag har gjort illa ankeln på riktigt.
Du får inte en helikopterambulans för att du krockat med chokladkakor.
Sen bestämde vi oss för att istället för att bygga upp Tobleroneberget
skulle vi utnyttja vår insparade tid till att ta oss en drink.
Ursäkta.
Herregud. Kan jag få... Ursäkta. Den är...
Svår att få stopp på.
-Vad vill du ha? -Jag tar en gin och tonic.
Två gin och tonic, tack.
-Så det är en skateboard... -Ja.
...med en sladdlös borrmotor?
Och den får strömmen från laptopbatterierna.
-Det är faktiskt... -Ja.
Laptopen funkar. Här är den.
Det är faktiskt rätt smart.
Vi måste se det så här. Det hände en smärre olycka
med Tobleronen och jag dödade en man.
-Ja. -Men förutom de små missödena
tycker jag att det gick bra. Jag menar, när har vi någonsin på våra resor
kunnat stanna för en gin tonic på en flygplats?
-Aldrig, vi har aldrig hunnit det. -Aldrig någonsin.
CHAMPAGNE - FRUKOST
När vi hade druckit ur våra drinkar, satte vi av i labyrinterna av gångvägar.
Vilket betydde att jag äntligen kunde släppa lös min resväskebil.
Vilken fart!
Den kör på som en Tesla!
Hej!
Är det kul att gå?
Under tiden, hade Hammond bestämt sig för att använda rullbanden.
Ja! Jag sparar laptopbatterier genom att göra det här.
Ska bara... Åh, nej, vänta lite.
Hur ska jag komma av?
Okej, jag lägger in backen.
Så jag kan... Jag står still, bara för att jag backar.
Om ni kliver tillbaka... Backa, backa...
Till slut återförenades vi...
Ur vägen.
Vi kom fram till avgångsgaten fräscha och utvilade.
Inget att se här.
Var det gate 88, Hammond?
Va? Nej, det är den här.
Det finns inget plan!
Och med den fruktansvärda besvikelsen, tillbaka till tältet.
Jag gillade den biten.
Det gjorde ont.
Vi vet hur hans funkar...
Jag föll ut ur en tunnel!
Ja, men jag är inte intresserad av det. Jag vill veta hur din fungerar, är den...
Den fungerar på samma sätt.
En sladdlös borrmotor och några laptopbatterier.
Jaha. Och du påstår att den har en toppfart på 45 km/h?
Jag körde i 45 km/h när jag föll ut ur tunneln.
-Allvarligt? -Ja.
Jag trodde honom inte heller, så när det blev lugnare på flygplatsen
organiserade vi en tävling.
Ja. Vi skaffade några förare. Jag fick Abbie att rida min resväska.
Japp. Och på min laptop hade jag Aaron Davis,
Storbritanniens näst snabbaste skateboardåkare,
och man kan inte få nån bättre.
Jo, det kan man.
Man kan få den snabbaste, men...
Men det fick du inte. Vem vill se tävlingen?
-Ja! -Okej. Spela upp bandet.
Här är Abbie på min superba resväska
och Hammonds man på laptopen.
Nu ser vi vad som händer.
Tre. Två. Ett.
Så spännande!
-Ja. Och nu... -Jag...
Räck upp en hand, de som skulle vilja ha en sån här
-för att förflytta sig på flygplatsen? -Ja, det vill de!
-Där ser man. Vi har kommit på nåt bra. -Det är framtiden.
Ja, men vänta lite. Får jag bara fråga,
var det historiens första tävling där alla deltagarna
krockade innan mål?
-Ja, antagligen. -Förmodligen.
Och låt oss inte glömma att när ni använde era uppfinning ramlade ni
rätt illa, du dödade en man och körde ut ur en tunnel.
Ja, det gjorde jag.
-De sakerna hände, ja. -Och jag kraschade in i Tobleronen,
vilket också gjorde ont. Ja.
Så era uppfinningar är en stor fara
för de som använder dem och för alla andra på flygplatsen.
-Är det korrekt? -Ja.
Ja, det stämmer faktiskt.
Med den fruktansvärda besvikelsen är det dags att avsluta.
Nästa vecka kommer ett specialavsnitt av Grand Tour.
Vi försöker köra över de enorma vildmarkerna
som finns i Mongoliet med en bil som vi har byggt...
Som de har byggt själva.
Vi ses. Ta hand om er. God natt.