Terve ja tervetuloa erityisjaksoon,
joka tulee teille tyhjimmästä,
harvimmin asustusta maasta maapallolla.
Mongoliasta.
Yleensä, kun lähdemme näihin seikkailuihin,
meillä on jonkinlainen käsitys asioista,
joita teemme, mutta tällä kertaa ei ole.
Ei aavistustakaan.
Me lähdimme Mongolian pääkaupungista Ulan Batorista
ja lensimme noin kaksi ja puoli tuntia tällaisen maaston yli.
Aika tuttua.
Ei uhkaavaa, mutta täysin tyhjää.
Kuin olisi lentänyt Brittein saarten yli
näkemättä kaupunkia, kylää,
tietä, sähkölinjaa tai louhosta. Ei edes maatilaa!
Ei ollut pienintäkään jälkeä
lentokoneen ikkunasta katsottuna,
että ihmistä on koskaan ollut.
Tältä maailma olisi näyttänyt
Ensimmäisen Mooseksen kirjan kolmannella sivulla.
Sitten meidät jätettiin tänne.
Emme tiedä syytä. Emme tiedä mitään.
Noin tuntia myöhemmin.
Tuo on helikopteri.
-Tuolla! Katsokaa! -Jep.
Miksi se ei laskeudu?
Ei. Mitä se tekee?
-Katsokaa tuota! -Hetkinen!
Katsokaa tuota.
Mitä se pudottaa?
Täytyy olla tarvikkeita. Polttopuita.
-Ruokaa. -Suojaa.
-Hattuja. -Hattuja?
Hattu on tarpeen. Aurinko paistaa.
Eivät he lennätä hattuja meille.
Siinä se häipyi.
Se ei laskeudu.
Ei.
Emmekö siis mene kotiin?
James, helikopteri on häipynyt.
Olemme yksin täällä kolmen piiraslaatikon kanssa.
Mennään katsomaan niitä.
Me tarvitsemme kulkuvälinettä.
Se olisi hyödyllinen.
Niissä ei ole autoja.
-Mahtuuko siniseen auto? -Liian ohut.
Ei, se on vain näin leveä.
Tämä on siis verkko, joka...
-Minä otan sen. -Tuo irtoaa ensin.
Kappas vain. Tuossa on sorkkarauta.
Hyvä.
Nostan sitä tästä.
Sillä lailla.
Väistäkää.
No...
Vettä.
Mahtavaa.
Mitä helvettiä?
Voi hitto! Onko se moottori?
Se on moottori.
Jonkinlainen TDI.
Ajoneuvon valot!
-Tuo on taka-akseli. -Niin on.
Tuo on pääsylinteri.
Ei tarvitse katsoa toiseen laatikkoon.
Meillä on moottori, ajovalot ja taka-akseli.
Riittävästi osia auton rakentamiseen.
-Älä viitsi. -Niin.
Täälläkö?
Kun muut avasivat kolmannen laatikon,
minä löysin salaperäisen pussin.
Tuo on tuulilasi.
-Se vahvistaa asian. -Jep.
-Kaverit. -Onko se Land Rover?
Mikä se on?
Minulla on kirje.
Lähin sivilisaatio on kaupunki nimeltä Mörön.
Onko?
-Onpa yllätys. -Oikeastiko?
"Se on satojen kilometrien päässä.
"Jotta pääsette sinne, rakentakaa laatikkojen sisältö.
"Teillä on ruokaa ja vettä viikoksi."
Mikä se on?
-Se on se kaupunki. -Mörön.
-Ja tuo on alku. -Olemme tässä.
Kartta ei ole mittakaavassa.
Onpa yllätys.
Tämän on piirtänyt E. H. Shepard. Katsokaa.
-"Aika soista ja surkeaa." -"Epätoivon syvä joki."
"Tulviva paikka."
"Paljon puita."
"Tutiseva silta, Tosi iso rako."
Ei kovin hyödyllinen.
Täytyy suunnata koilliseen, eikö niin?
Kuinka kaukana se on?
Emme tiedä. Satoja kilometrejä.
-Niin, mutta ensin... -Mitä?
Täytyy vain rakentaa näistä auto.
Koska ei ollut ohjeita,
May ja minä aloimme käydä osia läpi.
Tämä on runko, eikö? Mutta se on kahdessa osassa.
Kun mekaanisesti kyvytön kollegamme oli hyödyksi
valittamalla leirintävarusteistamme.
Tuo ei ole sänky!
Se on patja.
-Eikä ole! -Onpas.
Kun menee Peter Jonesille pyytämään patjaa,
ei saa tätä.
Painavin osa on moottori, joka on tuolla.
Viedään muut osat sinne. Muuten täytyy tuoda
-moottori tänne. -Oikein hyvä idea.
Se on ehkä yksi niistä.
-Jeremy esittää aavetta. -Esitän pelkääväni.
Ollakseen aave pitää olla ensin kuollut.
Hyvää työtä.
Levitetään ensin kaikki.
Käytetäänkö laskuvarjoa suojana
-ja laitetaan osat sen päälle? -Hyvä idea.
Levitetään se. Se saa olla pajamme lattia.
-Jos jommallakummalla on hätä... -Ei.
-Hei, Hammond. -Niin?
Se on Land Roverin moottori.
-Onko? -Hei, Hammond.
Hei, Hammond.
Tekisitkö jotain hyödyllistä? Pura jotain.
Hei, Hammond.
Kun kollegani näpelöivät asioiden kanssa, joita en ymmärrä...
Siinä lukee: "Rungon keskiosa."
Löysin jotain, jonka ymmärsin.
Kappas vain.
MUONAA
En odottanut tuota.
Oli kuitenkin ongelma.
-Voitteko laskea sen hetkeksi? -Kyllä.
-Tämä on muonalaatikko. -Kyllä.
Antakaa anteeksi, mutta voisin vannoa...
KASVISSYÖJILLE
Voi luoja!
Miksi Wilman tekisi noin?
Hän on ilkeä. Miksi hän lähettää meille auton osina, jotka eivät ole auto?
En välitä autosta osina. Hän ja sinä
pystytte siihen.
Tämä puolestaan on katastrofi.
-Montako tuollaista löysit? -Yhden.
Mitä jos sinä hoitaisit ruoka-asiat?
-Hyvä idea. -Kerää ne yhteen paikkaan.
-Katso, mitä löytyy. -Ymmärrän.
Minusta tulee projektin ruoka- ja juomapäällikkö.
-Jos haluat sanoa niin. -Jos haluat.
Kuin Robert De Niro Casinossa.
Kaikin tavoin.
Hän oli kasinon ruoka- ja juomapäällikkö.
Minä olen pikku projektimme ruoka- ja juomapäällikkö.
Tästä eteenpäin kutsumme sinua Robertiksi.
Keräätkö ruokatarvikkeet kunnon paikkaan?
-Mene, Robert. -Se on toinen nimeni.
-Hra De Niro. -Hra De Niro, se on hienoa.
Kun raivoisa paviaani meni setvimään ruokaa ja juomaa,
James ja minä jatkoimme osien purkamista.
Hetkinen. Tuossa on polkimet kiinni.
TAKA-AKSELI
-Niin. -Se on siis väliseinä.
Lopulta jättimäisen koottavan osat oli levitetty.
Siinä me rakennamme sen. Se on pajamme.
Meillä on satoja osia.
Plus kiinnittimet.
Läheisen kukkulan tuulensuojassa minäkin olin ollut kiireinen.
Olen rakentanut leirin. Kaksi telttaa tähän kuorsaajille.
Yksi tuolla minulle, jotten kuule heitä.
Siinä on vessa, ja nyt alan valmistaa lounasta.
Mikä tarkoitti nuotion sytyttämistä.
Hyvä!
Pyydän!
Vaihdelaatikko kiinni.
-Jep. -Tukikohdassa meillä meni hyvin.
Sillä lailla.
Vaikka James oli hyvin ärsyttävä.
Mietitään, mihin kaikki tämä...
Meillä ei ole kiinnittimet valmiina.
Hoidetaan vain homma. Laitetaan se kohdalleen.
Tuo on aika hyvä.
-Nosta sitä. -Työnnä sitä.
Hyvä. Hyvää työtä.
-Hei, James. -21.
Minulla on metallipippeli.
Kapteeni OCD ei kuitenkaan ollut pippelipilatuulella.
Mihin hittoon se on mennyt?
Tämän takia ne palautetaan samaan paikkaan.
Mihin laitoit 19:än, kun käytit sitä viimeksi?
-Luojan tähden. -Räikkäavain.
Etsi mikä hyvänsä hiton jakoavain!
Täysin ilman kuvaajan sytyttimen apua
minä onnistuin.
Olen sytyttänyt nuotion.
No niin.
Mitä täältä löytyy?
Brittiarmeijan rautaisannoksia. Voi luoja.
Työnsin veitseni tuon läpi.
Vesi pääsee sisään ja pilaa sitä vähän.
Sekoitus trooppisia hedelmiä ja pähkinöitä. Pidän siitä.
Saatan kieltää, että tämä oli mukana.
Nosta.
Tuo nousee ylös. Akseli menee alle. Lasketaan se tuon päälle,
ja sillä siisti.
-Suorista. -Niin.
-Sillä lailla. -Joustonrajoitin paikallaan.
Monen tunnin kovan työn jälkeen olimme edistyneet mahtavasti.
-Se on renkaillaan. -Rullaava runko.
Kappas vain.
Näännyimme nälkään, kun hra De Niro vihdoin palasi.
-Kamut. -Terve.
-Lounaanne. -On jo aikakin.
-Anteeksi pieni myöhästyminen. -Oikeastaan päivällinen.
Sinun ja minun. Ne olivat samanlaiset.
Mitä tämä on? Näyttää kissan oksennukselta.
Tältä sen pitäisi näyttää,
mutta pussiin saattoi tulla pieni reikä.
Valitettavasti nuolin tuota, joten tämä on minun.
Se on jääkylmää. Mitä olet tehnyt koko tämän ajan?
-Voisin kysyä samaa. -Mitä?
Rakensin kaupungin, viemäröinnin ja ravintolan.
Kokkasin ravintolassa ja toin teille ruokanne.
-Joka on kylmää. -Mutta te
olette pultanneet pari rengasta. Ette ole tehneet yhtään mitään.
Oletko tosissasi? Meillä on runko renkailla
ja moottori. Miten luulet meidän tehneen tuon?
Miten kiinnitimme akselit?
-Käynnistäkää se. -Et pysty edes nostamaan niitä.
Se ei toimi vielä.
Olisimme pidemmällä,
jos emme olisi järjestelleet hiton työkaluja.
-En ole järjestellyt työkaluja. -Oletpas!
-Sanoin, että täytyy pitää... -Olisimme käyttäneet...
...kiinnittimet oikeassa paikassa. Muuten Hammond
-kiinnittää väärät. -Muttereita on iso pussi.
-Iso mutteripussi. -Puhutte toisenne päälle.
-Puhuisitteko vuorotellen? -Luojan...
Sinun haluamasi oli täällä hiekassa.
Teen johtajapäätöksen.
Hammond vastaa auton rakentamisesta.
Mitä?
Et voi laittaa Hammondia johtoon.
Sinulla ei ole asemaa siihen. Täytyy äänestää.
En osaa rakentaa autoa. Olen siis ulkona.
Sinä osaat, mutta siihen menee puoli vuotta.
Olet siis ulkona. Hammond osaa jotenkin rakentaa auton,
mutta tekee sen nopeasti. Hänen on oltava johdossa.
Sinuun pitää saada vauhtia.
Teen vain sen, mitä Hammond käskee.
Hyvä.
Herra, en halua puhua ilman lupaa,
mutta onko syytä, miksen tekisi tuota
hylsyavaimen jatkeella, herra?
-Älä sano herraksi, ja kyllä. -Pelkkä James.
Hän ei tiedä, mitä tekee.
Haluaako jompikumpi oluen? Rauhoittaisiko se teidät?
-Kyllä. -Kyllä vain.
Ruoka- ja juomapäällikkönä haen teille oluen.
Otan oluen, Robert.
Kiristetään...
Lupaus oluesta palautti harmonian.
-Tämän pitäisi osua kohdalleen. -Se osuu.
Meillä on kaksi, kolme eri pituutta.
Liikuta vain sitä. Sitten eteenpäin.
Eteenpäin. Mikä...
Tuolla on jokin kaapeli.
Se on akselin venttiili.
Siirrä se. Sitten jatka.
-Mitä sinä etsit? -Mitä sinä teet?
Olen etsinyt kaikkialta. He eivät lähettäneet olutta.
Eivätkä giniä, viiniä tai mitään alkoholia.
-Onko se totta vai vitsi? -Kyllä.
Se on totta.
Eikö oikeasti ole olutta?
Ei olutta, alkoholia eikä mitään.
Ja sinne on viikon matka.
Vie seitsemän...
Ja on klo 18.00.
Kauanko tämän rakentamiseen menee?
-Melko... -Kello on nyt 18.05.
Emme ole tänään valmiita.
Emme saa sitä tänään valmiiksi.
Katastrofisen alkoholitilanteen innoittamana...
Väliseinän tuki.
...Hammond ja minä teimme pitkän vuoron.
Menimme sitten väsyneinä ja nälkäisinä leiriin
syömään lisää hra De Niron gourmetruokaa.
Mitä haluatte illalliseksi?
Mitä löytyy?
Kuumaa kaakaota normaalin makuisena.
-Illalliseksiko? -No...
Hedelmäkeksejä.
Illalliseksiko?
En hankkinut näitä.
Täällä on joitakin currypohjaisia juttuja. Haluatteko niitä?
-En pidä currysta. -Pidätpäs.
En oikeastaan.
Esität vain tyhmää.
Olet pahalla tuulella, koska et ole humalassa.
En ole varma, pitäisikö kokata näin.
Ei pitäisi. Ne laitetaan kiehuvaan veteen, mutten viitsinyt.
Mikset virittänyt tapaa ripustaa tuo pannu nuotion päälle?
Laitetaan siihen vettä ja sitten...
Kuka rakensi wigwamnuotion? Sinä.
Mikset tehnyt ripustinta kattilalle?
Mistä? Vuoristako?
Voi luoja.
-Se on yhä jääkylmää. -Hyvä on.
Kylmän ja kamalan lisäksi illallinen oli aika tylsä.
Mistä puhutaan, kun ei juoda?
En tiedä.
Hyvä huomio.
Kai Brexitistä.
Olemme työskennelleet yhdessä monta vuotta.
Aiemmin ei ole ollut vaikeaa keksiä puheenaiheita.
Osin sen takia, ettemme muista,
mitä sanoimme viimeksi, joten sanomme sen taas.
Se vaikuttaa asiaan.
Väitätkö, että olemme toistaneet itseämme...
-Kyllä. -...joka ilta viimeiset...
-Luulen niin. -Se on mahdollista.
Koska emme juoneet viinaa,
heräsimme aamulla kymmenen vuotta nuoremman näköisinä.
Valmiina?
Vielä vähän alas.
Hammond ja May ryhtyivät töihin.
-Tämä on kuomun kiinnitin. -Se se on.
Myöhemmin toin tuhdin vesiaamiaisen.
Saanko sanoa, että tässä
näyttäisi olevan ohjaus keskellä?
-Niin on. -Kyllä.
-Keskimoottori. -Kyllä.
-Se on McLaren F1. -Se on McLaren.
Paitsi että se on neliveto, joten se on jotenkin Lamborghini-tyylinen.
Kun saamme korin siihen...
Hyvä huomio. Koria ei oikeastaan ole.
Suunnitelmana on improvisoida kori
laatikkojen puusta. Muuta ei ole.
-Tehdä laatikoista kori? -Muuta ei ole. Niin.
-Niin. -Punainen, vakoinen ja sininen.
Älä sano punainen äläkä valkoinen. Ne muistuttavat viinistä.
Ei, punainen, valkoinen ja pinkki ovat viiniä.
Drinkki on läpinäkyvä, giniä.
Se on hyväksi, terveellistä.
-Luonnontuote. -Se onkin ollut sinulle hyväksi.
James ja Richard ryhtyivät sitten töihin öljyisten aineiden kanssa.
Kyllä.
Koska siihen ei vaadittu taitoja,
sain auttaa korin kanssa.
Olen tehnyt oven!
Niin olet. Se on ovi. Upeaa.
Olen ovivalmistaja!
Kun hän alkoi tehdä toista...
Pumppaa viitisen kertaa ja pidä jalka sen päällä.
Ei kuplia. Hyvä.
Richard ja minä työstimme jarruja, valoja ja kattoa.
Pitää vain kerätä se kasaan
ja sitoa se kulmista.
Se pitää auringon loitolla.
Suunnitelma oli olla valmiina ja lähteä alkuiltapäivällä.
Mutta päivän päätteeksi tilanne ei ollut hyvä.
Pitääkö kaikki nuo johdot yhdistää?
Pitää.
Takavalojakaan ei ole kytketty. Johtoja on paljon.
Emme saa tehtyä sitä tänä iltana.
-Emme. -Emme.
Taaskaan.
Phil, hra Wilmanin kirjeessä sanottiin,
että Möröniin on satoja kilometrejä matkaa.
Kuinka monta sataa? Ihan totta.
Suoraan sanottuna emme tiedä.
Voisiko matka olla 800?
Jep. Sanoisin enemmän.
-Enemmänkö? -Mitä?
Kuinka paljon siitä on päällystettyä tietä, jolla on nopea edetä?
-Ei lainkaan. -Ei lainkaan?
-Eikö ole teitä? -Ei.
Teillä on maastoajoneuvo.
Tiedän, mutta muonaa on vain viideksi päiväksi.
Niin.
Jos siis pääsemme liikkeelle huomenna.
On ajettava vähintään 150 km päivässä.
-Jep. -Maastossa tuolla.
-Niin. -Tai näännymme nälkään.
Jos matka on 800 km. Mitä jos se on 950 km?
-Täytyy ajaa enemmän. -Emme tiedä.
Tiesimme vain, että viettäisimme vielä yhden yön
hra De Niron hotellissa
käyttäen lisää arvokkaita rautaisannoksia.
Tuo on pääsulake, joka tulee akusta, eikö olekin?
On.
Seuraavana aamuna nousimme viideltä viimeistelemään työt.
Tuolla on teknisiä juttuja.
Kun oli rakennettu kaksi takakonttia kaikille elintarvikkeillemme...
Mitään ei saa mennä hukkaan. Kaikki pitää ottaa mukaan.
...automme oli vihdoin valmis.
Koska henkemme riippui siitä, ettemme aja kolaria,
Jeremy ja minä sovimme salaa, ettei Hammondin anneta ajaa.
No niin. Totuuden hetki.
Tästä lähtee.
Hyvä!
-Voi luoja, se toimii! -Hyvä.
James, tärkeä asia.
Kun Mongoliassa aloittaa matkan, täytyy kääntyä oikealle.
-Mitä? -Onko se totta?
-Se on totta. -Tehdäänkö niin?
Kyllä. Tehdään ihan oikeasti.
Joka kerta? Mihin vain?
Joka kerta. Jos aloittaa matkan, lähtee oikealle.
-Tästä lähtee. -Haluatko?
Nyt se alkaa.
-Ajan tietä pitkin. -Oikealle, James!
-Odota. -Mitä?
-Oikealle. -Se on oikea tai jotain.
Odota.
Et voi... Menet vasemmalle.
Hetki. Pyörät ovat liian...
Käännä vain. Käännä vasempaan. Ja nyt liikkeelle.
Ohjaus on nurinpäin, Hammond. Miten teimme niin?
-Miten niin nurinpäin? -Käännyn vasempaan.
Etkä käänny. Ajat suoraan.
Käänny sitten toiseen suuntaan.
Hyvä on. Teen siten. Käännän oikeaan,
ja auto kääntyy vasempaan.
-Ne kaksi... -Hetki.
Mitä olette tehneet kuluneet kaksi päivää?
Laitoimme ohjauksen hydrauliikkaputket väärin päin.
Kun pikkuvika oli korjattu, lähdimme taas liikkeelle.
Se toimii! Nyt mennään.
Automme on hieno!
Kulkee hyvin.
-Ei hassummin. -Todellakin upeasti.
Pidetäänkö kevyt jarrutesti?
Selvä. Tästä lähtee.
-Pidätkö? -Älä viitsi!
Ne ovat aika hyvät.
Niiden ilmaaja teki hyvää työtä.
Sinä, eikö niin?
Ei. Mutta ovet minä tein.
Ja rekisterikilvet.
Emme tienneet etäisyyttä Möröniin
emmekä sitä, miten sinne pääsee.
Mutta hra Wilmanin tyhmä kartta
sanoi, että pitäisi ensin suunnata hiekkakuoppaan.
HIEKKAKUOPPA ALKU (KESKELLÄ EI MITÄÄN)
-Näetkö noiden kahden välissä? -Jep.
Vuoristolaakso. Suoraan laakson pohjalle.
Kun jyristimme eteenpäin, kävi pian selväksi,
että jos Jeremylle olisi esitetty kysymyksiä Mongoliasta
Haluatko miljonääriksi? -ohjelmassa, hän olisi vastannut osaan oikein.
-Lampaita. -Lamposia.
Tiedättekö, miten Mongoliassa tapetaan lampaat?
-En. -En.
Haluatteko tietää? Ovesi on auki.
Kyllä!
-Kaulaan tehdään viilto. -Kyllä.
Laitetaan käsi viiltoon,
napataan aortasta kiinni ja puristetaan, kunnes eläin kuolee.
Ilmeisesti lampaasta tulee uninen.
-Uninenko? -En ole varma,
että jos joku tekisi reiän kaulaani, laittaisi kätensä sisään
ja puristaisi sydäntäni, alkaisi nukuttaa.
-Ei. -Ei.
Katsokaa! Lehmiä tai jakkijuttuja.
Tiesitkö,
että jakinmaidosta voi tehdä vodkaa?
Miten jakki lypsetään?
Lopulta aloimme nousta laakson pohjalta.
Kuinka nopeasti kuljemme?
Ei aavistustakaan.
30 km/h. Tämä vanha moottori
hyytyi maastossa turbon takia, eikö niin?
Tästä valitettiin, kun se asennettiin Defenderiin.
Tässä ei siis ole paljon tehoja.
Ei, mutta ne ovat kestäviä, todella kovia moottoreita.
Hetkinen.
-Vau! -Voi luoja!
Katsokaa tuota.
Tuo on se hiekkainen osuus.
Valtava.
Itse asiassa se oli vain pieni erillinen osa Gobia.
HIEKKAKUOPPA
Silti se olisi ensimmäinen todellinen koe
hätäisesti itse rakennetulle autollemme.
Tuolla on joki.
-Tämä on... -Näen sen.
Nousetko joesta tuon hevosen luona?
Se on kusella.
Siitä tulee maitoa ulos. Miten se tapahtuu?
Ei, vaan pissaa.
Hyvin menee. No niin, ylös.
Sillä lailla.
Kun pääsimme hiekan laidalle,
oli aika suunnitella sisään menoa.
Odota. Otan kompassini.
Jos olemme tässä, tarvitsemme sitä.
Laitan N:n päähän, eikö niin?
Sitten etsit koillisen.
-Se on... -Tuohon suuntaan?
Niin.
Autossa oli alennusvaihteet, mutta koska moottori oli tehoton,
Hammond ja minä nousimme pois painon vähentämiseksi
ja aloimme kiivetä ensimmäistä dyyniä jalan.
Hammond. Olutta.
Mutta se oli vaivan arvoista.
Johan nyt.
Kaunista.
En odottanut tätä. Näyttää Kadonneelta maailmalta.
Kun ihailimme maisemia,
maailman paras maastokuski aloitti nousunsa.
Hittolainen.
Harmi, jos hän ei näe tätä maisemaa epäpätevyytensä takia.
-Niin, koska... -Todistimme jo, että auto toimii.
Niin, vika ei ole autossa, vaan hänen sähläyksessään.
Hammond lähti etsimään reittiä Jamesille
ja jätti minut pohtimaan ympäristöni majesteettisuutta.
Tätä sanotaan Aasian synkäksi sydämeksi.
Ehkä siksi tänne ei tulla.
Mutta katsokaa.
Lisäksi Tšingis-kaani loi 20 vuodessa
maailman suurimman valtakunnan.
Miksi? Ei täällä ollut ahdasta.
En halua päästä kaupunkiin.
Voi helvetti.
Sanoi kuvaaja.
Olemme hyviä luontokuvaajia.
"Voi helvetti."
Tässä tullaan.
Hammondin avulla James pääsi vihdoin dyynin huipulle.
Hyvä, anna mennä!
Pysy liikkeellä! Varo tuota kuoppaa.
Hyvä!
Mutta sitten meno muuttui yhä rankemmaksi.
Anna mennä.
-Selvä. -Niin.
No niin. Aletaan kaivaa.
Hyvä!
Yritä nousta tuota tietä.
James, peruuta.
Ei taas!
Se menee.
Hyvä!
Se onnistui!
Lopulta, runsaan kaivelun ja kiertelyn jälkeen,
saavuimme kovemmalle hiekalle.
Nyt me edistymme!
-Kyllä vain. -Nyt vain suoraan.
Vihreää!
Niin on.
-Pelastuksemme! -Vihreää!
Kuoppaista.
Odota. Pysähdy. Huomaan ongelman.
Eli meidän ja kohteemme välissä on...
-Suuri pudotus. -Jyrkänne.
Ei se haittaa.
-Eikö? Niin! Ei se haittaa. -Hyvin menee. Se on tällainen.
-Hyvä. -Aika lailla tasainen.
Hyvin se menee. Mene vain.
Olette hyvin hassuja.
Kun olimme ylittäneet hiekkaisen osan,
pysähdyimme hetkeksi juhlimaan.
Sillä lailla. Mahtavan Gobin, tai sen osan,
ensimmäinen onnistunut ylitys tuolla autolla.
Hetkinen.
Mitä?
Minua vaivaa eräs asia. Näetkö tuon joen tuolla?
Näen.
Ylitimme sen tullaksemme Gobiin.
Päädyimme 300 metrin päähän virrasta,
josta menimme aavikolle.
James, huonoja uutisia.
Olemme yhä etelään Gobista.
Sen sijaan, että ajaisimme taas sen läpi,
päätimme urheasti ajaa sen ympäri.
Unohdetaan se, että teimme katastrofaalisen virheen
ja päädyimme lähtöpisteeseen, ja kierretään...
-Kierretäänkö idästä? -Kyllä.
Onkohan tämä tie Mongoliassa?
-Epäilen, että tämä on tie. -Luulen niin.
Tiedättekö, kuinka monta päällystettyä tietä koko maassa on?
-Yksi? -Kaksi.
Eikä ole kahta!
Kaupunkien ulkopuolella on vain kaksi päällystettyä tietä.
Kuoppaista.
-James! -Kuoppia!
-Ei! -Ei ole...
Minua huolestuttaa peräpukamien saaminen näistä istuimista.
Se on hyvin mahdollista.
Saatko peräpukamia kovista istuimista?
Pompuista ja hytkymisestä.
Niihin on kuitenkin mongolialainen hoito.
Tapetaan susi,
poistetaan sen peräaukko ja raastetaan se ruokaan.
Oikeastiko?
Ihan totta. He uskovat, etteivät sudet saa peräpukamia.
Senkö perusteella, ettei yksikään susi ole sanonut: "Voi peräpukamiani"?
"Voi mun pukamat."
Töyssy!
Jeremy hämmästytti yhä meitä mielenkiintoisilla tiedoilla Mongoliasta.
Tiedän, että Tšingis-kaanin ratsuväen sotilas pystyi ampumaan nuolen
murmelin pään läpi 75 metrin päästä hevosen laukatessa.
Alkoi tulla pimeä.
Koska olimme kulkeneet niin lyhyen matkan, meidän täytyi jatkaa.
Lämpötilaa laskee nopeasti.
Missä lämmitin on?
Ei ole sellaista.
Älä viitsi. On pakko...
Voit kiittää hra Wilmania siitä.
Töyssy!
Pian emme nähneet, mihin kuljimme.
-Valmiina valoihin? -Kyllä. Ehkä se on tämä.
Valot päälle.
-Hyvä! -Siinä ne ovat!
-Hetkinen. -Kappas vain. Auto sammui.
-Auto sammui. -Ongelma.
Ei paniikkia.
Käsijarru, hra Hammond.
-Kaikki sähköt ovat poissa. -Sulake.
Laitoimme valot päälle ja...
Se kai käräytti sulakkeen.
Pääsulake oli palanut, joten vaihdoimme sen.
Ilman kattovaloja
jatkoimme syöksymistä kylmään tuntemattomaan.
-Lauletaan. -Ei.
Koska halusimme epätoivoisesti pidemmälle, pystytimme teltan vasta klo 1.00.
Taas yhden kylmän ja kurjan yön jälkeen
mietimme, miten voisimme tehdä autostamme mukavamman.
-Oletko jäykkä? -Voi luoja, olen.
Niskani, selkäni, jalkani, kaikki.
Teemme lisälannetuet
käärityistä ilmapatjoista.
Ehdotan eilisten kokemusteni perusteella, että käytämme
tätä ylimääräistä vaahtomuovia ja tuplaamme perseosion paksuuden.
Kerron, mitä keksin yöllä.
-No? -Auto pitäisi nimetä.
Minä mietin sitä. Keksin Tšingis-kaaran.
-Todella hyvä. -Ei hassumpi.
Ainoa ongelma on, että Tšingis oli aikamoinen murhaaja.
-Niin oli. -Hieman murhanhimoinen.
Hän tappoi 34 miljoonaa.
Ei nimetä sitä hänen mukaansa.
On toinenkin ongelma.
-Aika raiskaava. -Kovin raiskaava.
Raiskaavin mies ikinä.
Niin oli.
Tiedättekö... En keksi tätä.
Joka kahdessadas ihminen nykyään
on sukua Tšingis-kaanille
tai hänen jälkeläisilleen.
Miten hänellä oli aikaa sotia?
Hän oli kai täynnä spermaa.
Muutosten edistyessä keksin nimen, josta pidimme.
John.
John on hyvä nimi. Pidän siitä. Se on rehellinen ja vaatimaton.
-Johnit ovat luotettavia. -Kyllä.
John Lewis.
-Se on luotettava kauppa. -Eikö olekin?
Juuri niin, koska sen nimi on John.
Kun mukavuusmuutokset oli tehty ja John ristitty,
lähdimme etsimään seuraavaa reittipistettä.
Vetistä osaa.
KAKSOISJÄRVET VETINEN OSA
Hammond ei kuitenkaan ollut tyytyväinen.
Miksi sinä ajat?
Sinä ajoit eilen.
Enpäs.
-Ajoit eilen. -En.
Hän ei muista mitään.
Muistisi on kamala.
En ajanut. En ole vielä ajanut sitä.
Yritin harhauttaa Hammondia
kertomalla lisää erityistä Mongolian nippelitietoa.
1200-luvulla Tšingis-kaani
sai viestit
kulkemaan valtakuntansa poikki neljässä päivässä.
Yksi ratsastaja kulki 400 km päivässä.
-Vaihtamalla hevosiako? -Niin.
Hän ratsasti täyttää laukkaa 40 kilometriä.
Kun oli 1,5 km päässä hevosasemasta,
soitti torvea. Hevonen laitettiin valmiiksi.
Sitä vain vaihtoi hevosesta
toiseen ja jatkoi matkaa.
Hän pääsi 400 km päivässä.
Montako hevosta hänellä oli?
-Ympäri valtakuntaako? -Niin.
30 miljoonaa.
Jotta Hammondin pieni mieli ei ajattelisi ajamista,
laitoimme hänet navigoinnin johtoon. Kumma kyllä, hän oli varsin hyvä siinä.
TYHJYYDEN LAAKEUS NRO 1 AAVIKON NÄKÖALAPAIKKA
On nämä kaksi vuoristoa.
Käännymme vasempaan, ja vetinen osa on siellä.
Arvatkaa mitä. Hän oli oikeassa.
VETINEN OSA
Se osoittautui joeksi, joka meidän täytyi ylittää.
Tuolta ei pääse pois.
Tuolta pääsemme pois.
Valitsen reitin huolellisesti.
Ei tarvitse alennusvaihteita. Taito ja tarkkuus riittävät.
-Se meni väärin. -Jessus.
Miksi teit noin meille?
Loppupäivästä tulee hiton kurja, senkin muppetti.
Jottei tulisi, rakensimme nuotion,
kuivasimme paitamme
ja jatkoimme taas matkaa suureen tyhjyyteen.
Hetken päästä tunsin uuden Mongolia-tiedon tulevan.
Se on yhtä suuri kuin Espanja, Ranska, Saksa, Tšekki,
-Italia, Rooma ja Irlanti yhdessä. -Yhdessä.
-Helposti... -Ja se on tyhjä.
Kolme miljoonaa asukasta Länsi-Euroopan kokoisella alueella.
-Ällistyttävää. -Niin.
Auringon hellässä lämmössä jatkoimme eteenpäin
etsien Kaksoisjärviä.
KAKSOISJÄRVET VETINEN OSA
Kunnes navigoijamme Hammond ehdotti,
että nousemme pienelle kukkulalle ottamaan suuntaa.
Tuo näyttää jyrkemmältä täällä
kuin näytti kauempana.
Se on pikku kukkula.
Kuitenkin pian...
Akseli täristää.
-Aika paljon. -Aika pahasti.
Pysähdy.
Olen pysähtynyt.
-Meidän pitäisi nousta pois. -Miksi?
Vain minä olen ajanut Johnilla ylämäkeen.
Tuo on liian jyrkkä.
Selvä.
-Pystyt siihen! -Menee paremmin.
-Hyvä! -Anna mennä, John!
-Vau! -Anna mennä!
Se hyppii mäkeä ylös kuin jänis.
Vaikuttava näky.
Oletpa upea laite, John.
Hyvä.
-Hyvä! -Mahtavaa.
John, monien paikkojen vuorikiipeilijä,
on ravistanut jarrupolkimensa irti, mutta pääsi perille.
Ensimmäinen auto ikinä, joka pogoilee mäkeä ylös.
Johnin uskomattoman saavutuksen ansiosta
pystyimme hahmottamaan paikat.
Kiva, Hammond. Ei järviä.
Voimme nyt sulkea sen pois.
Tiedämme, ettei se ole tuolla, vaan jossain muualla.
-Niin on. -Täsmälleen.
Tarkoitan, että se on.
Täsmälleen! Se on tuolla.
Nyt tiedämme sijaintimme sen suhteen.
KAKSOISJÄRVET
Kun Kaksoisjärvet oli löydetty, pystyimme suunnittelemaan seuraavan osuuden.
Joitakin puita on koillisessa. Katso.
Sen takana on Kuoppainen keto. Ehdottomasti koilliseen.
KUOPPAINEN KETO KAKSOISJÄRVET - JOITAKIN PUITA
Ajettuamme mukavasti järvien ympäri ja Joidenkin puiden ohi
saavuimme lopulta Kuoppaiselle kedolle,
joka ei kuulostanut kovin pahalta. Kuitenkin...
Jessus.
Hemmetti.
Todella kuoppaista.
Helvetti vieköön.
Kartasta ei näe, kauanko tätä jatkuu,
mutta näköjään loputtomasti.
-Nyt on tasainen osa. -Niin.
Nauttikaa tästä hetkestä.
Valitettavasti se on ohi.
-Voi luoja. -Se oli valtava.
Hemmetti.
-Jo 35 minuuttia tätä. -Niin.
-Loppuisipa se! -Luoja!
-Tuolla se loppuu. -Tiedän, 300 metrin päässä.
Lantioni meni sijoiltaan, jos se on mahdollista.
Se meni takaisin paikalleen.
Luoja.
Matkaa on 800 km. Olemme ajaneet 150.
-Vaikka olemme ajaneet 150. -Niin.
Pitänee paikkansa.
Älkää miettikö sitä.
Vielä 650 km ilman unta ja ryyppäämistä.
Ajamme tuollaisessa maastossa.
Luoja sentään.
Miten tuota voi kutsua kedoksi? Ei se ole keto.
Tšingis-kaani varmaan keksi sen vihaamilleen ihmisille.
"Joko sotilaani työntää kätensä peräaukkoosi
"ja vetää sydämesi irti sitä kautta tai voit ajaa tuon poikki."
Sotilas tänne.
Sen ihmiset valitsevat.
Illan saapuessa vaihdoimme yhden epämukavuuden toiseen.
Olen jäässä.
Mitä?
On todella kylmä. Ja tänne tuulee.
Ajan nopeammin kuin sinä eilen.
En ajanut eilen!
Mikä häntä vaivaa?
Luoja tietää, kuinka monen kilometrin päästä löysimme seuraavan maamerkin.
Siinä se on. Pelottava tiipii.
PELOTTAVA TIIPII
Mikä se on? Sen on oltava jotain varten.
Sillä on oltava jokin merkitys.
Ärsyttävää tässä on se, että normaalisti googlaisimme sen
ja sanoisimme tietäväisen näköisinä,
että tiedämme, mikä tämä on, ja kertoisimme katsojille.
Nyt täytyy sanoa: "Meillä ei ole kenttää.
"Teidän pitää tarkistaa se. Tiipii, Mongolia."
Jos voisitte tarkistaa sen
ja kuvitella, että annoimme tiedon
-hyvin oppineesti. -Minä teen sen.
Kuvitelkaa, mitä sanon.
Se on kiehtovaa. Kiitos, että kerroit tästä kaiken.
-Mitä? -Katsokaa tätä.
Näyttää luulta ja narulta.
-Kunnon vehje. -Niinpä.
Se on mongolialainen jousi.
Pitääkö löytäjä, vai saanko sen?
-Löytäjä saa pitää. -Kunhan tarkistin.
Emme tiedä, mikä tämä on.
Emme. Leiriydymmekö tähän?
On yhä valoisaa. Pitäisikö jatkaa pidemmälle?
Voimme jatkaa. Kello on 19.30.
Jos leiriydymme tähän, teemme näin.
Teltta on pystytetty klo 20.00, nuotio klo 20.10.
Mitä sitten klo 20.10?
Normaalisti ryyppäisimme raskaasti ja sytyttäisimme tuon tuleen.
-Niin. -Niin ei voi tapahtua.
Tiedän, mutten voi vastustaa.
Minä vain... Lähdetään kauaksi tästä.
-Lähdetään Pelottavan tiipiin luota. -Kyllä.
Sinä kauniina iltana teimme siis niin, kunnes lopulta...
Olet ajanut 12 tuntia putkeen.
-Niin. -Olet ajanut tosi hyvin.
-Olet varmasti uupunut. -Taas se alkaa.
Kuule, mitä jos minä...
-Ole hyvä. -Oikeastiko?
Niin. En jaksa enää kuunnella tätä jankutusta. Nopeasti.
Oikeastiko? Mielelläni. Upeaa. Kiitos.
-Oikeastiko? -Hän ei pysy hiljaa.
-"Saanko ajaa?" -Se on reilua.
"Saanko ajaa? Ei, haluan ajaa.
-"Rakensin sen. Haluan ajaa." -Paljon kiitoksia.
Ensin Jamesille...
-Hienoa. -Hetki. Pysähdy.
Mitä?
Minä mietin. Odota. Tämä on täydellinen paikka.
-Hän on oikeassa. -Pystytetäänkö leiri tähän?
-Tämä on huippupaikka leirille. -Mitä?
-Katso näköalaa. -Katso tuota näköalaa.
Sinunkin täytyy myöntää, että leiripaikka on täydellinen.
Sammuta se. Pystytämme leirin tähän.
Kun se oli päätetty, Hammond ja minä sytytimme nuotion.
Sitten odotimme ruoka- ja juomapäällikön tekevän taikojaan.
En estänyt sinua ajamasta.
-Estitpäs. -Miten?
Päätit yhtäkkiä leiriytyä tähän.
Sinun täytyy myöntää, että tämä on täydellinen...
Et edes sinä löydä vikaa tästä,
-ja harrastat telttailua. -Niin, se on kiva.
-Täydellinen. -Täällä riittää kivaa.
-Kaverit. -Voin... Mitä?
Oletteko nähneet tämän illan ja huomisen muonalaatikoita?
Emme. Se on sinun alaasi.
Tiedän, mutta laitoin ne tuohon laatikkoon aamulla.
Ne ovat poissa. Meillä on vain kuudes ilta.
Meillä on kuudes ilta.
Meillä on leiväntekosarja, eli jauhoja ja riisiä.
Hetkinen. Missä muonalaatikot ovat?
Luulin niiden olevan tuossa takalaatikossa.
Olen pitänyt niitä siellä koko ajan.
-Siinä oikealla olevassa. -Niin.
Sen kansi pomppi, kun teit sitä Pac-Man-juttua.
Varmaan putosivat pois.
Se on tosi huono juttu.
Meillä on kuudes muona-annos, joka on ylihuomiselle.
Se on tomaattia ja pastasalaattia.
Thaityylistä kanakeittoa, tomaattia ja pastasalaattia.
Ei, pyydän anteeksi. Ei hätää.
Rauhoittukaa. Meillä on kaksi pussia pikakahvia
ja pussi kermaa.
Olen pahoillani. En usko sitä.
Olen etsinyt joka paikasta.
Olivatko ne tuollaisessa laatikossa?
Kyllä, juuri tuollaisessa.
Kiinnititkö ne tuonne taakse?
-En! Ne olivat näissä laatikoissa. -Otin hiekkatikkaat.
Oliko niitä tämän päällä? Kaikki tämä on irronnut.
-Kaikki tämä. -En laittanut niitä sinne.
Hemmetti. Oletko varma...
Täysin varma. Etsin oikeasti kaikkialta.
Jos olemme järkeviä, täytyy... Monelleko illalle se on?
Hän arvioi, että tarvitsemme kolme yötä, ja pusseja on kolme.
Meille jokaiselle on kolmannespussi.
-Niin. -Joka pussissa on
6 000 kaloria.
Olin sanomassa, että niissä on paljon ravintoarvoa,
koska ne ovat sotilaille. Mitä jos jaamme yhden?
Jotain löytyy vielä. Teeskennellään, ettei tätä tapahtunut.
Syödään kaikki. Se on aina filosofiani.
Seuraavana aamuna, taas yhden raittiin ja unettoman yön jälkeen,
kävi selväksi, että viinan puutteella oli outo vaikutus
yhteen kollegaani.
Mitä sinä teet?
Sain idean. Nythän sataa? Tarvitsemme tuulilasinpyyhkimet.
Meillä ei ole niitä. Keksin, miten sellainen rakennetaan.
Meillä on tämä kumi. Laitetaan se kahden puupalan väliin.
Iso puupala sen taakse.
Narua ympärille, ja voimme käyttää sitä tuulilasinpyyhkimenä.
Mitä tämä meteli on?
Joku kaappasi Richard Hammondin ja laittoi tilalle
tämän näköisversion, joka heräsi aikaisin, sai idean aivan itse
ja toteuttaa sen itse. Se on tuulilasinpyyhin.
Lainasit eilen illalla kirjaani Mongolian historiasta.
Se on todella hyvä. Pääsin kohtaan, jossa munkit vierailevat.
Kun he kohtaavat ensi kertaa Mongolian kulttuurin,
josta ei ollut siihen mennessä tiedetty.
Minun pitää jatkaa tätä. Se on melkein valmis.
Pieni ongelma uudessa, dynaamisessa Richard Hammondissa on,
että hän saattaa saada muistinsa takaisin. Raitis Richard Hammond.
Ymmärrän, mitä tarkoitat.
Tehdään tämä selväksi. Milloin hän ajoi?
-Toissapäivänäkö? -Niin.
-Selvä. -Hän ajoi eilen illalla.
Niin. Hyvä. On siis minun vuoroni, eikö olekin?
On sinun vuorosi.
Hän todella teki tuulilasinpyyhkijän.
Niin. Kuulostaa siltä, että se toimii.
Otamme hänet taas mukaan.
Sitten lähdimme matkaan, ja tasan 17 sekuntia myöhemmin
palasimme pääongelmaamme.
Näin viime yönä unta viinilasillisesta.
-Näetkö nyt unta viinistä? -Niinpä. Se oli Sancerreä.
Upeaa hapokkuutta alussa,
ja pari sekuntia myöhemmin
tunsin lämpöä kitalaessani. Se oli upeaa.
Sitten heräsin, eikä se ollut totta. Melkein itkin.
Tiedättekö, mikä pitäisi vaihtaa auton nimeksi?
-Mikä? -"Vieroitus."
Pian alkoi sataa kaatamalla.
Oli aika vapauttaa professori Hammondin keksintö.
-Mikä hitto tuo on? -Tuulilasinpyyhin.
Nyt minulle, sinulle.
Minulle, sinulle.
Minulle.
Täytyy myöntää tosiasiat.
-Se ei toimi. -Minulle.
Sinulle.
Minulle.
Ei se toimi.
Nyt sataa aika rankasti.
Mitä yläpuolellani tapahtuu? Katsokaa.
-Yläpuolellasi? -Katsokaa.
Voi sentään!
Valitettavasti James on laskenut alleen.
-Tuota pitää työstää. -Näin on.
Ei kai voi sataa koko päivää?
-Voi. -Kyllä.
Sadetta ennen klo 7.00. Poutaa klo 11.00 mennessä.
Ei se toimi Mongoliassa, pelkästään Cotswoldissa.
Kappas vain. Mikä tämä on?
Katsokaa tuota harjannetta.
Katsokaa tuota hassua harjannetta.
Olimme törmänneet valtavaan geologiseen arpeen,
joka tuntui jatkuvan loputtomiin.
Luin kirjasta tästä ennen kuin tulimme tänne.
Täällä oli järvi, joka oli yhtä iso kuin tuo tuolla,
jonka viereen leiriydyimme viime yönä.
Vuonna 1905 oli maanjäristys.
Todella mullistava maanjäristys.
Järvi yksinkertaisesti katosi,
ja maahan muodostui 400 km pitkä halkeama.
Onneksi se valtava maanjäristys tapahtui Mongoliassa,
joten kuolonuhreja oli 15.
Kun hämmästelin planeetan voimaa,
professori korjasi ja laajensi kattoamme.
Laitoin nämä kaksi tankoa sivusuunnassa. Jos vedät tuon puolellesi...
Noin on parempi.
Kun se oli tehty, jatkoimme matkaa. Koska Tosi iso rako
oli Nalle Puh -kartassamme,
tiesimme, että seuraavana vuorossa oli puutalo.
TOSI ISO RAKO
Siinä ei sanota, mikä talo se on.
-Voisiko se olla pubi? -No...
-Voisi se olla. -Täsmälleen. Tai pelkkä laiton baari.
Jos se on pubi, kartalla se on 160 km korkea. Ei voi olla huomaamatta.
Ei niin. Pubi on suurempi kuin Gobi.
Sitten huomaamme sen.
Siellä pitäisi riittää varastoa, mitä se tarvitseekin.
Koska emme voineet puhua vain viinasta,
yritimme keksiä muita puheenaiheita.
Kävin eilen paskalla. Katsoin sitä,
ja siinä oli kaksi kerrosta sekä pieni ulkoneva osa.
Kun katsoin sitä, kärpänen laskeutui sen päälle.
Se katsoi minua tyyliin: "Tämä on nyt palatsini."
Myöhemmin se sama kärpänen oli teltassasi.
Kun se keskustelu oli käyty, palasimme uuteen lempiaiheeseeni.
On pakko myöntää, että Tšingis-kaani
oli paras sotastrategi koskaan.
Mutta täysi paskiainen.
Täysi paskiainen. Tšingis valloitti erään kaupungin,
leikkasi kaikkien naisten, lasten ja kissojen päät irti
ja teki niistä pyramidin.
Kissat olivat kiva lisä.
Päitä uupui. Hän tarvitsi täytettä pyramidiinsa,
joten hän leikkasi kissojen päät irti.
Se on varoitus seuraavalle kaupungille.
He sanovat: "Hyvä on. Me luovutamme."
"Hra kaani, katsoimme CV:tänne. Kyllä, saatte kaupungin."
-"Ja kaiken siinä." -"Olkaa hyvä."
Ei ole ollut parempaa sotastrategia.
Kun Rooman valtakuntaa vertaa mongolien valtakuntaan,
se oli vain pieni läntti.
Hänen valtakuntansa ulottui Keltaiseltamereltä Tonavalle.
Tässä vaiheessa keskustelumme keskeytti eräs hillittömän hauska asia.
Voi luoja!
Voi sentään!
Näkyykö se tuossa kamerassa?
Voiko sitä kääntää vähän?
Tuo on kamera-automme.
-Se on jumissa. Olemmeko me? -John ei ole.
-John ei ole jumissa. -Ei.
Koska tarvitsimme kuvausryhmää tekemään kurjasta matkasta kannattavan,
meidän täytyi pelastaa heidät.
Onko omahyväinen olo?
Täysin.
-Tästä lähtee. -He ovat valmiina.
Kolme, kaksi, yksi. Kytkin ylös.
-Olette irti! -John teki sen!
John onnistui!
John veti massatuotetun Toyota Land Cruiserin
pois mudasta.
Tässä viestimme kaikille: "Ostakaa mongolialaista!"
Omahyväisyyden siivittäminä jatkoimme puupubin etsimistä.
Pian se muuttui kurjuudeksi.
Onpa kylmä.
Miten lämpötila voi vaihdella näin nopeasti? Uskomatonta.
Luoja! Koska olemme sisämaassa.
-Ei ole merta tasoittamassa sitä. -Täsmälleen.
Hetkeä myöhemmin tulimme paremmalle tuulelle.
Mikä tuo on?
Se on se pubi.
Ensimmäistä kertaa kahdessa ja puolessa päivässä
sydämessäni on toivoa.
-Mitä haluatte? -Skottiviskiä!
Glögi kelpaisi.
Ei, vaan brandy.
Kävisikö King's Ginger?
Luoja! Kyllä!
-Tuossa on ovi. -Tuossa on ovi.
-Ovi. -Aivan.
Kolme tuoppia parastanne, isäntä.
Lukossa?
Ehkä se on kiinni.
-Se ei ole auki. -Ehkä hän ei ole herännyt.
-Huhuu mongoliaksi. -Huhuu.
-Hetki. -Huhuu.
Voi ei. Odottakaa.
Se on tyhjä.
-Niin on. -Se ei ole käytössä.
-Nyt on nälkä. -Niin.
-Ja kosteaa. Unohdit sen. -Ja hyvin kosteaa.
Toisissa TV-sarjoissa, joissa on tutkimusmatkailijoita...
Tarkoitatko Bear Gryllsiä?
Niin. He eivät valita.
Eivät niin, koska palaavat hotelliin yöksi.
Asuvat hotellissa.
"Voi, karhu jahtaa minua."
Mies hiton karhuasussa.
Sitten hän menee hotelliin.
Me olemme riittävän tyhmiä istumaan itsetehdyssä autossa
40 asteen pakkasessa ilman juomaa ja ruokaa,
eikä matkan päätöstä näkyvissä.
Alan saada tarpeekseni.
Monta kamalaa tuntia myöhemmin tulimme taas paremmalle tuulelle.
Hetkinen. Onko tuo...
Se on tie.
Ensimmäinen näkemämme tie.
-Se voi johtaa vain Möröniin. -Muuta paikkaa ei ole.
Miksi näkisi vaivaa rakentaa tie,
ellei se johda ainoaan kaupunkiin?
-Se on tie! -Tämä se on!
-Tämä johtaa Möröniin. -Olemme tiellä!
Lisätään vauhtia.
Olemme illalla pubissa!
Voi luoja!
En ole ikinä ollut näin iloinen.
-Tuolla on silta. Näettekö? -Se on silta.
Tuolla on silta.
Ihan oikea silta.
Silta osoittautui Tutisevaksi sillaksi.
Mutta tutiseva oli vähättelyä.
Se ei ollut kuitenkaan ongelma Johnille, joka vain hyppäsi joen läpi.
Sille ominainen ominaisuus. Nyt takaisin tielle.
-Se toimii. -Tästä lähtee.
Mörön, täältä tullaan!
-Kyllä! -Pompitaan!
Kyllä! Mitä?
Se ei kestänyt kauan.
Miksi se päättyi?
Syy sen päättymiseen oli karttamme seuraava osuus...
AIKA SOISTA JA SURKEAA
...joka vaikutti läheltä olevan
täysin kulkukelvoton.
Ihaa kuitenkin pitää soisista ja surkeista paikoista, joten...
-James, älä aja sinne. -Linnuntietä.
Valitse reitti.
Teimme tätä eilenkin.
Hidasta!
-Tämä ei ole... -Hidasta!
Ei hätää. Tämä on maastoajoneuvo. Se pystyy
-tällaiseen. -Eikä pysty.
Pysähdy. On idioottimaista ajaa tänne.
On satanut koko yön ja aamun.
Se on täysi rämeikkö. Täytyy päästä noille vuorille.
Etsitään polku. Sitten etsitään reitti sen ympäri.
Pitää päästä korkeammalle. Olemme vajonneet jo.
Jos ajamme sen ympäri,
siitä voi tulla 160 km lisää.
Tie johtaa tänne. Tämä on ilmiselvästi oikea reitti.
Ei rakennettaisi tietä johonkin, josta ei voi ajaa läpi.
-Mihin sinä nyt menet? -Tähtään vuoriin.
-Lisää vettä. -Mutaa. Ei huolta.
James! Pysähdy!
Tuo ei onnistu.
Tapan hänet.
Hemmetti! Hautasit sen!
Kaksi matkustajaa vähemmän ja tasauspyörästö lukittuna...
Anna mennä. Tehoa!
...John pomppasi vapaaksi.
Erinomainen yritys!
Olet ulkona.
Vielä 480 km tätä suota, johon ajoit.
Mayn itsepäisyyden takia
loppupäivä näytti menevän jalan.
Se voi olla tällaista koko matkan.
Tuo on hankala.
Törmä romahti.
Onneksi uusi ja parempi Richard Hammond keksi suunnitelman.
Tämä kelpaa.
Jumalauta! En saa kenkiäni...
May, menetin kenkäni!
Mitä haluat minun tekevän ennen kuin kuolen hypotermiaan?
Kenkäni ovat metrin syvyydellä suossa.
Kiinnitän tunkin tähän korvakkeeseen.
Sitten kiinnitän vetoköyden tunkkiin.
Asetan tusinan tappeja tuonne kiinteälle maalle,
käytän laskuvarjon valjaita ankkurina,
kiinnitän tämän tuohon ja käytän tunkkia vinssinä.
Asun Holland Parkissa. En lue maastoautoilulehtiä.
Hän käyttäytyy arvovaltaisesti ollakseen oma itsensä.
Hän on selvä ja elementissään.
No niin.
Yritä.
Anna mennä!
Vuoret ovat vain 70 km tuollapäin.
Voi hyvä luoja!
Olisimme voineet etsiä reitin ympäri.
Monta kilometriä myöhemmin James juuttui tähän mennessä pahiten.
Voi luoja!
Hyvin se menee. Anna mennä.
-Hyvin se menee! -Tämä on vaarallista.
Sitten huolestuttavasti hän pyysi Hammondia ajamaan.
Hetkinen, annatko hänen ajaa Johnia?
Täytyy muistaa, että hän on maaseudulta.
Se on kuin ajaisi Hammondin autotallista ulos.
Se on kolmosvaihteella. Kokeile ykköstä.
Luulisi, ettet ole ajanut tällä aiemmin.
Onnistu nyt! Se nousee sieltä.
Hän pilaisi kaiken tuolla.
Kartta, kompassi ja kamerat ovat pilalla.
Kyllä se kulkee. Tuon ei pitäisi...
En voi estää tätä.
Hän kaatoi auton. Kuinka pitkälle hän pääsi?
Alle auton mitan.
Ei hätää. Olen tottunut tähän!
Mitä me teemme?
Sinulla riittää massaa.
Seiso tuossa. Se voi riittää suoristamaan auton.
Hyppää pois, ja olemme lähtöpisteessä.
Mitä? Haluatko minut kyytiin?
-Tuohon vain. -Kyllä.
Nerokas idea.
Siksi sinua sanotaan läskiksi autokirjoittajaksi.
No niin. Olen kyydissä.
Tämä on ennakoitavissa.
Se toimii. Hienoa!
-Kiitos! -Nyt on ongelma.
-Niin? -Hän on jumissa tuolla.
Ja sinä siinä. Mutta jos kiipeän ylitsesi
tuolle istuimelle, sen pitäisi riittää.
Tämä on kuin Italian Jobin lopusta.
-Seison renkaan päällä. -Niin.
Hammond astuu ulos.
Kun minä liu'un keskelle, tule sinä samalla sisään.
Tuo on fiksua.
Hän pääsee takaisin. Olemme kaikki sisällä.
-Minä häivyin. -Menen nyt sisään.
No niin.
Minä käynnistän.
Tulossa.
Jessus!
-Kristus. -Se oli lähellä.
-Sillä lailla. -Olemme ulkona.
Pysähdy. Haluan ulos enkä halua enää olla kyydissäsi.
Enkä hänen.
Niin tukalan iltapäivän jälkeen
tarvitsimme kaikki omaa aikaa.
Monen hiljaisen tunnin jälkeen pysähdyimme yöksi
lupaavalta näyttävään paikkaan.
KAHVILA 24
Ei se vain ole.
Ei oikeastaan.
Siitä huolimatta ruoka- ja juomapäällikkö alkoi pian toimia.
Käytän perinteisiä keinoja nuotion sytyttämiseen.
Pian saamme herkullista riisiä.
Miten haluaisit sen? Keitettynä?
Niin. Sen kanssa ei ole mitään.
Perkele. Miten tuo...
Mitä ihmettä on tapahtunut?
Hitto!
Viheltää!
Hyvät hyssykät! Se oli käsikranaatti.
Sytytit päällä olevan muovikotelon.
Illallisen kiehuessa päätin virittää jänteen uuteen jouseeni.
Missä laskuvarjonaruni on? Tässä.
Se menee näin päin, eikö niin?
Ei, vaan toisin päin.
-Näinkö? -Niin.
-Näin? -Niin.
Jos vetää siitä...
Ei. Se hajottaa sen.
-Materiaali ulkopuolella... -Mitä? Näinkö?
...toimii paremmin venytettynä.
Se on jänteitä.
Materiaali luun sisälaidalla toimii paremmin paineen alla,
kun se puristuu. Se on maailman ensimmäinen versio komposiiteista.
Mongolian soturit olivat ensimmäiset noin tekevät.
He liittivät kaksi materiaalia toisiinsa,
jotta luu puristuu sisäpuolella
ja jänne venyy ulkopuolella. Sitten se tekee...
Sen tuloksena heidän jousensa olivat puolet pitkäjousen pituudesta,
mutta yhtä voimakkaita. He pystyivät ampumaan hevosen selästä niskan yli.
Ammuttiin oikealle, vasemmalle tai taakse.
Niihin kolmeen suuntaan pystyttiin ampumaan.
Tunsin erään Richard Hammondin, joka oli tyhmä kuin saapas.
Miten tiedät tuon kaiken jousista ja nuolista?
Koska muistan asioita.
En pidä siitä.
Seuraavana aamuna, kun olimme syöneet loput ruokamme,
jatkoimme matkaa Möröniin.
Arvioimme ajaneemme 550 km.
Koska karttamme ei ollut mittakaavassa,
emme tienneet, paljonko matkaa oli jäljellä.
Tiesimme vain, että olimme nälkäisiä ja lopussa.
Hartiani ovat uskomattoman kipeät.
Minua sattuu kaikkialle.
Yksikään osa minusta ei ole lämmin, mukava eikä kuiva.
Ja ulostin
kuusi päivää putkeen niitylle kuin eläin.
Hitto, selkäni!
Taisimme olla ilmassa.
Hitto!
Voi luoja! Huono juttu.
Ainakin asiat huononivat pian.
Loistavaa. Saan nyt kultaisen suihkun.
Luoja! Sataa pahemmin kuin koskaan.
Jos tämän huipulla on jyrkänne, ajan siitä alas.
Lopetan kaiken nyt.
Haluan lasin viiniä.
Suuntasimme kartan seuraavaan kohteeseen, joka oli Paljon puita.
PALJON PUITA TULVIVA PAIKKA
Pian löysimme ne.
PALJON PUITA
Katsokaa tuota.
Pyhä Jumalan äiti. Olemme mahtavassa paikassa.
Seuraavaksi etsimme suurta jokea. Nähdäksemme paremmin
suuntasimme taas korkeammalle.
Anna mennä, John.
Hyvä! Pystyt siihen.
-Hassua. -Se taitaa olla onnellinen.
Huipulta ei näkynyt jokea.
Vain lisää Mongoliaa.
Otimme siis kartan esiin.
Nyt pitää päättää. Luulen, että olemme tässä.
Paljon puita on ohitettu. Olemme tuon osan päässä.
Tämä joki pitää ylittää joka tapauksessa.
Voimme mennä tätä tietä
pohjoiseen ja ympäri. Se kiertää vähän kauempaa.
Tai voimme mennä etelään.
Tuo on pitempi reitti kuin tuo.
Mutta se päätyy Epätoivon syvään jokeen, jossa vesi syöksyy kallioilta.
Se on kuvattu karttaan.
Se on tarkoituksella piirretty noin.
Jos emme pääse sieltä yli,
pitää tulla taas ylös ja kiertää.
Jos menemme tätä tietä, löydämme polun,
joka kulkee tuon laidalla.
Tuonko laakson tuolla?
-Niin. -Tuota tietä.
Pitkä tie ympäri.
Se on kauempana, mutta siellä ei ole tuota.
-Se on sitten sovittu. -Niin.
-Menemme pohjoiseen. -Kyllä.
Kaunis ei kiinnosta meitä eikä epätoivo.
Meitä kiinnostaa viini, ja tuo on helpoin reitti.
-Pohjoiseen. -No niin.
Kyytiin.
Päätöksemme lisäsi monta kilometriä matkaan.
Mutta siinä oli etunsa.
Näkisimme lisää tätä tuskallisen kaunista maata.
Mongolia muuttui taas.
Mitä en odottanut näkeväni?
-Kameleita. -Jep. Mitä minä näen?
Mäntyjä. Haistakaa.
Aitoja mäntyjä, ei purkkimäntyjä.
-Minäpä kerron, mitä voin tehdä täällä. -Mitä?
Voin metsästää jouseni kanssa.
Mikä naurattaa?
Katsokaa tuota.
Katsokaa, kuinka suuri kotka kalliolla on!
Hitto vie!
Luoja, kyllä!
Se on valtava.
Kun ollaan kotona, on outoa, kun ei voi lähteä
-haluamaansa suuntaan. -Niin. Haluan mennä tuonne.
Menen vain tuonne. Siitä tulee todella outoa.
Monta tuntia myöhemmin emme olleet vielä nähneet jokea.
Kuulitteko vatsani kurnivan?
En omani yli.
Mutta sitten...
Tuo on se joki.
Mitä?
Tuo on se joki. Näin sen juuri noiden kukkuloiden juurella.
Etkä nähnyt. Näetkö jokea, James?
-En. -En minäkään.
Hänen mielikuvituksena ginijoki.
Hän meni sekaisin.
Se on siellä. Näette sen pian tuon jyrkänteen juurella.
-Tuolla. Kiitos. -Hän on oikeassa.
Nyt piti vain päästä sinne alas.
Minulla oli yksinkertainen suunnitelma.
Miksei mennä suoraan alas?
Ei tiedä, mitä reunan takana on.
Se voi olla jyrkkä ja kamala.
-Äkkipudotus. -Rentoutukaa.
Ei. Se ei ole rentouttavaa.
-Pidätkö sen alennusvaihteella? -Pidän.
Jos se irtoaa nyt...
Se olisi tuskallista. Anteeksi.
Kulkisimme miljoona kilometriä tunnissa...
Kirjaimellisesti.
-Aika jyrkkä, eikö? -On se.
Jyrkempi kuin luulin.
Nerokkaan suunnitelmani ja ajamiseni ansiosta selvisimme siitä.
Tasaista ajoa joelle ja sen yli.
Olemme nopeasti illalla Mörönissä.
Voimme päästä sinne tänään.
Kun saavuimme joelle, sydämemme vajosivat tyhjiin vatsoihimme.
Katsokaa, mitä toisella puolella on.
Katsokaa vasemmalle.
Se on valtava ongelma. Emme pääse pois.
Emme pääse tuonne ylös.
Mitä me teemme? Se pitää ylittää.
Meiltä menee...
-Niin. -...tunteja.
-Niin. -Löytää ylityspaikka.
-Tunteja. -Sitten tulee pimeää.
-Kyllä. -Sano se.
Meidän pitää leiriytyä tähän.
Ei ole ruokaa.
Se ei ollut aivan totta.
Meillä oli jauhoja ja paketti kermaa,
jotka sekoitimme jääkylmän jokiveteen ja tuoreisiin yrtteihin.
Loimme keiton, joka oli yllättävän inhottavaa.
Seuraavana aamuna aloimme etsiä ylityspaikkaa.
Hetkinen. Onko tuolla rako?
Vaikka pääsisimme 30 metriä... Katso sen taakse.
Meidän pitää kääntyä ja yrittää toista kautta.
Hetkinen. Entä tuolla?
Se näyttää aika hyvältä.
Toisella puolella on nurmea.
Toinen puoli on fantastinen.
Ja vuorissa on aukko.
Katsokaa, kuinka syvä se on.
-Niin, kolme metriä syvä. -Auto hukkuu ylittäessä.
Lopulta monen kilometrin etsimisen jälkeen...
-Hetkinen, tuo näyttää erittäin hyvältä. -Sieltä pääsee ulos.
Ja joki on matala tuolla. Näettekö?
-Jep, missä se... -Tuo näyttää lahjalta.
Kuinka syvä luulette sen olevan?
Se on leveä, joten se ei ole kaivanut syvää uraa.
-Niinkö se toimii? -Pidetäänkö siitä kiinni?
Pidetään.
Tai voimme ajaa täällä edestakaisin, kunnes kuolemme.
Olen kyllästynyt ajamaan edestakaisin, ja pääsemme pois.
Pääsemme varmasti pois ja voimme jatkaa matkaa.
Moottorissa on snorkkeli.
Ylitämme nesteen ja saamme drinkit.
-Tehdään se. -Selvä.
John kahlaa.
Vesi tulee jäätiköltä ja on uskomattoman kylmää.
-James, minä jäädyn. -Ei hauskaa.
Se on perseessäni asti!
Se on liian syvää. Pysähdy!
Peruuta. Rukoilen sinua.
-Pyörät taitavat sutia. -Ne sutivat.
Tuo ei toimi.
Tunsin meidän ajavan lohkareen yli.
-Tunsitko sinä? -Kyllä.
Se on tiellämme takana.
Tunsinko auton liikkuvan?
-Kyllä. -Se johtuu virrasta.
Eteenpäin.
Emme voi. Jos tulee syvempää,
moottori on kokonaan pinnan alla.
Sähkölaitteet jäävät veden alle. Sen pituinen se.
Ainoa ratkaisu oli peruuttaa.
Takarenkaat oli siis vapautettava.
-Hittolainen! -Mitä?
Minulle tehtiin juuri sukupuolenvaihtoleikkaus.
-Oletko kunnossa siellä? -En tule ulos.
Olen Birminghamista. En ole sinut veden kanssa.
-Tässä on virtausta. Syvää. -Vahvaa.
Tunsin auton liikkuvan taas virran mukana.
-Niinpä. -Irrottakaa ovet!
-Miksi? -Irrottakaa ovet!
-Hän on oikeassa. -Miksi?
-Ne liikuttavat sitä. -Ei, ne ovat evät.
Ne ovat ainoa asentamani osa!
En välitä. Ne tappavat koko auton.
James, leikkaa toiset pois.
Ovet ovat irti!
Loistavaa! Ainoa panokseni Johniin
matkaa nyt kohti Shanghaita.
Nyt pystyimme keskittymään ottamaan selvää, mikä esti meitä.
Molemmat yhtaikaa.
Kolme, kaksi, yksi.
Molemmat takarenkaat olivat jumissa isoissa kivissä.
Voitteko siirtää kiviä?
Kyllä. Aina kun maailmassa on hätä,
sanotaan: "Tiedän, ketkä kutsumme, James Mayn ja Jeremy Clarksonin.
"He ovat oikeat miehet."
Heihin me luotamme. Teidän pitää olla kuin titaanit.
Sanot aina, että olet hevonen mieheksi.
Ole hevonen. Siirrä se iso kivi.
Onko vaihde vapaalla, koska sukellan.
On. En liiku mihinkään.
Mennään nopeasti. Saamme tämän tehtyä.
Selvä. Minä lasken.
Kolme, kaksi, yksi.
-Virta vei minut. Helvetti. -Virta on...
-Se liikkui vähän. -Virta sai otteen...
Sukelsin, ja virta vei minut.
Älä huoli, Hammond. Kaikki on hyvin täällä.
Hyvä!
Minä onnistuin! Hyvä!
-Onnistuitko? -Kyllä.
Vapautetaan tämä. Odota.
-Sain sen. -Saitko?
Taisin saada sen.
Se liikkuu. Me onnistuimme!
Kyllä vain!
-Kiitos kyydistä, Hammond. -Jep.
No niin. Kaksi asiaa.
Joki on todella kylmä, ja tuo kohta on liian syvä.
Täytyy kokeilla toista reittiä.
Näin on.
-Ehdottomasti. -Nouskaa kyytiin.
Menimme takaisin matalammalta näyttävässä kohdassa.
Käänny oikealle. Nyt.
Hyvin tehty. Huipputyötä.
Kallistuu vähän.
Jatka vain.
Aja nyt vinosti.
Tähtää rakoon puiden välissä. Näetkö sen?
Niin sitä pitää. Tämä on hyvä, jos ei syvene yhtäkkiä.
Kristus! Se syveni taas.
Jatka vain.
Nyt alkaa selvästi madaltua.
-Hyvä! -Taidamme selvitä.
Vasemmalle. Sillä lailla.
Vasemmalle. Melkein perillä.
John osaa uida. Olen ihmeissäni.
Hienoa! John!
Olen ihmeissäni. Olemme matkalla ginikaupunkiin.
Ennen jatkamista meidän täytyi tehdä muutoksia.
Emme ole ajaneet Johnilla avoautona ilman kuomua.
Emme. Syy siihen, että ajamme ilman kattoa,
on se, että James teki siitä housut, koska hänen omansa ovat märät.
Hammond ja minä teimme teltasta housut.
Jos emme pääse Möröniin tänä iltana...
Kaksi jakaa teltan.
Te kaksihan voitte jakaa teltan?
-Ei! -Väärin.
Kun joki oli takanamme,
meidän täytyi selvittää, mitä oli edessä.
Mikä oli mahdotonta.
Voi luoja.
Karttaan ei ole merkitty mitään.
Siinä lukee "Ylitä joki" eikä sen jälkeen mitään.
Ei.
Siksi olimme yllättyneitä pari kilometriä myöhemmin,
kun löysimme reitin täynnä jotain, jota emme olleet kohdanneet aiemmin.
Noin puoli miljardia kivenlohkaretta.
Pysähdy. Se pomppii.
Se on merkki, että me kaksi hyppäämme pois.
Onnea matkaan.
Yritä peruuttaa.
Kärpäset ovat kimpussani oranssien housujeni takia.
Oranssit housut olivat huono idea.
Koska kaikki paino on takana,
yritämme peruuttaa ylös.
Vasemmalle!
Oikealle!
-Varo! -Jatka suoraan.
Suorista. Sinun vuorosi, Hammond.
Vähän oikealle! Ei, paljon oikealle!
Vasemmalle. Tiukka vasen.
Kun rinne tasoittui,
John pystyi kääntymään ja kohtaamaan maaston suoraan.
Tiukka vasen.
Oletko koskaan nähnyt tuollaista maasturia?
Onpa laite!
Tämä on sen kovinta työtä.
Lopulta menet tuonne alas rotkoon,
toista puolta ylös kedolle sen takana
ja olemme turvassa.
Jessus! Oletko varma tästä?
Kyllä! Vähän enemmän oikealle.
Sillä lailla. Pysy oikealla.
-Hammond. -Niin?
-Oletko nähnyt... -Voi luoja
-Mikä se oli? -Anteeksi.
-Tämä vei huomiomme. -Katsoimme muurahaisia.
Tuossa on enemmän muurahaisia kuin mongolialaisia Mongoliassa.
Niin kai on.
Kaasuta!
Hyvä, olet ulkona.
Uskomatonta, mihin se pystyy maastossa. Olen ihmeissäni.
En ole oikeasti nähnyt tätä parempaa maasturia.
Niin, se on hämmästyttävää.
Nato tilaa 20 000 tällaista, kun näkee tämän.
-Mitä mietit? -Drinkkiä!
En taida läpäistä passintarkastusta kotona.
Sinua ei tunnisteta.
Olen 12 kiloa laihempi ja näytän Jon Bon Jovilta.
Nyt halusimme vielä epätoivoisemmin tämän matkan päättyvän.
Jos vain pääsemme... Näettekö nuo puut tuolla harjanteella?
Kyllä.
Näemmekö Mörönin sieltä?
Näemme kyltin, jossa lukee: "Mörön, Jeremy Clarksonin kaksoskaupunki."
Sydäntemme iloitessa lähestyimme pian huippua.
Huippu. Näemmekö Mörönin?
Missä se on?
Voi ei.
-Jessus. -Hemmetti!
Voi luoja!
Tappakaa minut.
Meillä on vain kaksi telttaa.
Ei ole ruokaa.
Myös polttoaine oli vähissä.
Mutta meidän täytyi jatkaa seuraamuksien kanssa.
Kunnes kaksi tuntia myöhemmin kohtasimme
ihanimman asian, jonka olimme ikinä nähneet.
Tämä oli ensimmäinen muistutus viikkoon, että olimme 2000-luvulla.
-Voi luoja! -Hyvä!
En ole ikinä ollut näin onnellinen!
Mutta meidän täytyi tehdä vielä kriittinen päätös.
-Tämän toisessa päässä... -On Mörön.
Kyllä.
Kysymys kuuluu, käännymmekö vasempaan vai oikeaan?
-Oikeaan. -Miksi?
Koska olen onnekas. Oikeaan kääntyminen tuottaa onnea Mongoliassa.
Mitä jos tuo johtaa korpeen?
Ei se johda. Se johtaa voimalaitokselle.
Se voi johtaa Venäjälle. Se johtaa venäläiselle voimalaitokselle.
Toisessa päässä on voimalaitos Venäjällä.
-Toisessa on gin tonic. -Toisessa on gin tonic.
Olemme päättäneet. Uskotaan päätökseemme.
Teen yhden asian selväksi. Jos suunta on väärä,
minä sanon: "Minähän sanoin sen olevan vasemmalla."
Tiedän sen. Mutta olen tappanut itseni,
joten sillä ei ole väliä. En kuule sitä.
Meidän ei tarvinnut huolehtia, koska pari kilometriä myöhemmin
huomasimme, että Mongoliassa tuottaa onnea kääntyä oikeaan.
Onpa taivaallinen näky.
Kuinka pitkä matka sinne on?
Kymmenen kilsaa.
Tulkaa sitten. Viedään tämä loppuun.
-Tehdään se. -Niin.
Ei ole ollut helppoa.
-Ei todellakaan. -Ei.
Ei ole. Olen ihmeissäni,
ettemme tappaneet itseämme emmekä toisiamme.
Vaikka Mongolia on ollut jatkuva ihastuksen lähde,
sen ylittäminen on ollut selvästi
vaikein, rankin ja uuvuttavin tekemämme matka.
-Katsokaa tuota! -Katsokaa.
Meillä on satoja osia.
He eivät lähettäneet olutta.
Eivätkä giniä, viiniä tai mitään alkoholia.
Loppuisipa se!
-Selvä. -Niin.
May, menetin kenkäni!
Voin estää tämän.
Hän kaatoi auton.
Se on perseessäni asti!
Virta vei minut. Helvetti.
Emme olisi selvinneet siitä ilman Johnia.
Emme. Se on ollut uskomaton.
Vaikka rakensimme sen keskellä maastoa
hiekassa, se on ollut täysin luotettava.
Täytyi vain vaihtaa sulake,
mikä kesti 30 sekuntia.
Mutta opetus on, että jos lähtee tutkimusretkelle
ja henki on autosta kiinni, hanki John.
Niin. Katsokaa!
En voi... Olen niin innoissani ja janoinen.
Voi luoja!
En ole halunnut ikinä saapua mihinkään enemmän kuin tuonne!
Tässä mennään. Kun ohitamme kyltin, olemme virallisesti perillä.
Me saavumme. Olemme perillä!
Olemme Mörönissä!
Terve, Mörön! Rakastamme sinua!
Terve, Mörön!
Olemme tulleet kaukaa!
Niin! Olipa matka!
Kyllä!
Tasaisuus.
Tämä on kaunista! Pidän tästä asfalttihullutuksesta.
Olemme nyt suorittaneet hra Wilmanin tehtävän.
-Kyllä. -Nyt suoritetaan omamme.
-Niin, missä pubi on? -Täsmälleen.
Aivan. Vielä yksi asia.
Koska suoritimme hra Wilmanin tehtävän, tämä osa on meille.
-James, saanko ajaa tämän pätkän? -Ei onnistu.
-Suostu nyt. -Ei. Ihan totta.
Näin myöhäisessä vaiheessa ei kannata ottaa riskiä, että kaadat sen.
Mitä riskiä?
Voi olla mutka. Siinä voi lukea: "Maali."
Ei ole mutkaa.
Saitte kaiken hauskan. Ajoitte jännittävissä paikoissa, dyyneillä,
vuorilla, rotkoissa, aavikolla
-ja metsissä. -Niin. Ja nyt kaupungissa.
-James. -Mitä?
Annatko hänen ajaa, jotta hän sulkee suunsa?
-Oikeastiko? -Anna hänen ajaa. Pysähdy tähän.
-Oletko tosissasi? -Olen. Ihan totta.
-Hyvä on. -Pysähdy tähän.
-Se on sinun syytäsi. -Hienoa!
Uskomatonta.
Nyt näette ajamista.
Tästä lähtee.
-Odota! Pubi! -Mitä?
Mitä? Ajoin vain puoli metriä!
Se on kiinni!
-Mitä? -Se on kiinni.
Niin onkin.
Se on kiinni.
Ja sen kamalan pettymyksen myötä on aika lopettaa.
Paljon kiitoksia katsomisesta. Näkemiin.