Hallo og velkommen til en spesialepisode av Grand Tour
fra det tommeste,
minst befolkede landet på jorda.
Mongolia.
Vanligvis, når vi drar på disse eventyrene,
har vi en vag anelse om hvilke ting
vi kanskje skal gjøre, men denne gangen har vi ikke det.
Nei. Ikke en anelse.
Situasjonen er at vi reiste fra hovedstaden i Mongolia, Ulaanbaatar,
og fløy i to og en halv time over terreng som for det meste så sånn ut.
Faktisk ganske kjent.
Lite truende. Men det var helt tomt.
Det var som å fly over hele Storbritannia
uten å se en eneste by, landsby,
vei, kraftledning, steinbrudd. Ikke en gang en gård!
Der var ikke et spor av bevis,
ut ifra det vi så gjennom flyvinduet,
på at mennesket fantes.
Ja, sånn ville verden sett ut
på side tre av første Mosebok, tror jeg.
Så ble vi satt av her.
Vi vet ikke hvorfor. Vi vet ikke noe.
Rundt en time senere...
Det er et helikopter.
-Der! Se! -Jepp.
Hvorfor lander han ikke?
Nei. Hva gjør han?
-Se på dette! -Se. Vent nå litt!
Se på det.
Hva slipper han?
Det må være forsyninger. Ved...
-Mat. -Ly.
-Hatter. -Hatter?
Vi trenger hatter. Solen skinner.
De vil ikke fly ut hatter til oss.
Så der dro han.
Han lander ikke.
Nei.
Betyr det at vi ikke skal hjem?
Helikopteret har forsvunnet, James.
Og vi er alene her med tre kasser fulle av quiche eller noe.
La oss gå og ta en titt.
Det vi virkelig trenger, er transport.
Ja. Det ville vært nyttig.
Det er ikke biler i dem.
-Er det plass til en bil i den blå? Nei. -Nei, den er smal.
Den er bare så bred.
Så dette er nettet som...
-Jeg må ta det. -Det skal vel av først.
Hallo. Her er et kubein, så det er...
Bra.
Greit, løfter her.
Sånn ja.
Pass opp.
Vel...
Vann.
Kult.
Hva søren?
Pokker! Er det en motor?
Det er en motor.
En TDI av noe slag.
Kjørelys!
-Det er en bakaksel. -Ja.
Det er en hovedsylinder.
Jeg trenger ikke å se i den andre.
Vi har en motor, vi har lykter, vi har en bakaksel.
Det er nok deler til å bygge en bil!
-Gi deg! -Ja.
Hva... Her?
Mens de andre to åpnet den tredje kassen,
fant jeg en mystisk pose.
Greit. Det er en frontrute.
-Som bekrefter det. -Jepp.
-Dere. -Hva pokker er det? En Land Rover?
Hva er det?
Jeg har et brev.
"Den nærmeste bebyggelsen er en by ved navn Mörön."
Er det?
-Det var overraskende. -Virkelig?
"Den er hundrevis av kilometer unna.
"For å komme dit må dere bygge innholdet i disse kassene.
"Dere har nok mat og vann til sju dager."
Hva er det?
-Det er byen. -Mörön.
-Og det er utgangspunktet. -Vi er her.
Det står at kartet ikke er i målestokk.
Så overraskende.
Det ble tegnet av E.H. Shepard. Se.
-"Ganske myraktig og trist". -"Fortvilelsens dype elv"!
"Oversvømt sted".
"Mange trær".
"Utrygg bro. Veldig stor sprekk".
Det er ikke så nyttig.
Vi må reise nordøst. Ikke sant?
Men hvor langt er det?
Vi vet ikke. Det står hundrevis av kilometer.
-Ja, men først... -Hva?
Alt vi må gjøre, er å bygge om disse tingene til en bil.
Siden det ikke fulgte med bruksanvisning,
begynte May og jeg å gå gjennom delene.
Dette er chassiset, ikke sant? Men det er to deler.
Mens vår mekanisk udugelige kollega prøvde å være til hjelp
ved å klage over campingutstyret vårt.
Det er ikke en seng!
Det er en madrass.
-Det er ingen madrass! -Jo.
Om du går i en møbelbutikk og sier: "Kan jeg få en madrass?",
så gir de deg ikke dette.
Men den tyngste delen er motoren, som er der borte.
Så vi må ta de andre delene bort dit, ellers må vi få
-bilmotoren bort hit. Vi gjør det. -Ja, god idé.
Det er kanskje en av dem.
-Jeremy later som han er et spøkelse. -Jeg later som jeg er skremt.
For å være spøkelse må man være død.
Pent arbeid.
Vi burde legge ut alt.
Hva om vi bruker en fallskjerm som et underlag
-og legger alt på den? -God idé.
Om legger vi den ut, så kan det være gulvet i verkstedet vårt.
-Om noen har noen nødssituasjoner... -Nei.
-Du, Hammond? -Ja?
Det er en Land Rover-motor.
-Er det? -Du, Hammond.
Du, Hammond.
Hva om du gjør noe nyttig? Pakk opp noe.
Du, Hammond?
Mens kollegaene mine tullet med ting jeg ikke forstod...
Det står "Chassis midt-del".
...fant jeg noe jeg forstod.
Hallo!
PROVIANT
Ventet ikke det.
Men der var et problem.
-Kan dere bare sette den ned litt? -Ja.
-Dette er en boks proviant, ok? -Ja.
Tilgi meg, men jeg kunne sverget...
VEGETARISK
Herregud!
Hvorfor ville Wilman gjøre det?
Fordi han er ond. Hvorfor sender han oss en bil i deler?
Jeg bryr meg ikke om bilen i deler. Han, og begge dere to, faktisk,
er troende til det.
Men dette er en katastrofe.
-Hvor mange av dem har du funnet? -Én.
Hva om du konsentrerer deg om maten?
-Det er en god idé. -Samle alt på ett sted.
-Se hva vi har. -Jeg skjønner.
Jeg blir mat- og drikkeansvarlig for prosjektet.
-Om du vil kalle det det, ja. -Om du vil, ja.
Litt som Robert De Niro i Casino.
På alle mulige måter.
Han var mat- og drikkeansvarlig for kasinoet.
Og jeg er mat- og drikkeansvarlig for vårt lille prosjekt.
Ok, fra nå av skal vi kalle deg Robert.
Hva om du samler alt matrelatert på ett sted...
-Gå nå, Robert. -Det er mellomnavnet mitt.
-Mr. De Niro. -Mr. De Niro, ja, det ville vært flott.
Mens den sprø bavianen gikk for å få orden på mat og drikke,
fortsatte James og jeg med å pakke ut deler.
Vent litt. Den har pedaler festet til seg.
BAKAKSLING
-Ja. -Så det er skilleveggen.
Og til slutt var det store modellbil-settet lagt ut.
Der skal vi bygge den. Dette er verkstedet vårt.
Vi har hundrevis av deler.
Ikke inkludert skruer og lignende.
I mellomtiden, i ly av en bakke, hadde jeg også vært opptatt.
Jeg har bygget opp leiren. To telt her for dem som snorker.
Ett der borte til meg, så jeg slipper å høre dem.
Der er toalettet, og nå skal jeg jobbe med lunsjen.
Som betydde å fyre opp.
Ja.
Vær så snill!
Girkassen av.
-Jepp. -Tilbake på basen klarte vi oss godt.
Sånn ja.
Selv om James var veldig irriterende.
Vent litt. La oss tenke på hvor alt dette...
Vi har ikke skruene og mutterne klare.
La oss bare gjøre det. Få det klart.
Ok. Det er ganske bra.
-Opp med det. -Dytt forover.
-Ja. -Bra jobba.
-Du, James. -Tjueen.
Jeg har en tissemann av metall.
Men kaptein tvangslidelse var ikke i humør til vitser om tissemenn.
Hvor pokker ble den av?
Derfor legger man dem tilbake på samme sted.
Hvor la du den da du hadde 19-fastnøkkelen?
-For Guds skyld... -Skralle.
Finn hvilken som helst ... fastnøkkel!
Helt uten hjelp fra kameramannens lighter
hadde jeg truffet gull.
Jeg har laget ild.
Greit.
Hva har vi?
Dette er proviant fra den britiske hæren. Herregud!
Jeg har stukket kniven min gjennom den.
Så vannet vil komme inn der og ødelegge den litt.
Blanding av tropisk frukt og nøtter. Jeg liker det.
Jeg vil kanskje nekte på at denne var med.
Løft.
Så den går opp. Akselen går under, senk den ned på den...
Sånn ja.
-Rett opp. -Ja.
-Der har vi det. -Anslagskloss på.
Etter mange timer med hardt arbeid hadde vi kommet langt.
-Den står på hjul! -Rullende chassis.
Se på det.
Som betydde at vi var skrubbsultne da Mr. De Niro endelig kom tilbake.
-Karer. -Hallo.
-Lunsjen deres. -På tide.
-Beklager, det er litt sent. -Ja, det er mer middag, ikke sant?
Det er din og min. De var helt like, men ikke...
Hva er dette? Det ser ut som en katts oppkast.
Det skal se sånn ut. Det er sånn det er.
Men posen kan ha fått hull på seg.
Dessverre slikket jeg på den, så den er min.
Det er kaldt. Hva har du gjort hele denne tiden?
-Jeg kan spørre dere om det samme. -Hva?
Jeg har bygget en by, et kloakksystem og en restaurant.
Jeg har laget mat i restauranten og kommet til dere med maten.
-Som er kald. -Men dere har, i mellomtiden,
festet noen hjul. Dere har ikke gjort noe!
Tuller du? Vi har et helt rullende chassis.
Vi har motoren. Hvordan tror du vi fikk til det?
Hvordan tror du at vi fikk på akslingene?
-Start den, da. -Du kan ikke løfte dem engang.
Den virker ikke... Den kan ikke startes nå.
Vi ville ha kommet litt lengre
om vi ikke hadde insistert på å legge verktøyet på rekke.
-Jeg har ikke lagt verktøyet på rekke... -Du gjorde det!
-Jeg sier at vi må holde... -Vi ville brukt mer tid...
...skruene og sånt på riktig sted. Ellers setter Hammond
-feil på. -Du får en stor pose med muttere.
-Dere snakker over hverandre.
-Kan dere snakke én av gangen? -For Guds...
Den som du ville ha, lå der borte i støvet.
Jeg tar en sjefsavgjørelse her.
Hammond har ansvaret for å bygge bilen.
Hva?
Du kan ikke gi Hammond ansvaret for å bygge.
Du har ikke den retten. Vi må stemme om det.
Hør her. Jeg vet ikke hvordan man bygger en bil, så jeg kan ikke. Ok?
May, du kan å bygge en bil, men det vil ta seks måneder.
Så du kan ikke. Hammond kan på en måte bygge en bil,
men han vil gjøre det fort. Så han må bestemme.
Han må få opp farten på deg.
Ok. Jeg gjør bare det Hammond ber meg om.
Greit. Bra.
Sir, ikke for å snakke ubedt, sir,
men er det en grunn til at jeg ikke skal gjøre det
med en forlengelse av en pipenøkkel, sir?
-Slutt å kalle meg "sir", og ja. -Bare James.
Han aner ikke hva han gjør.
Vil noen av dere ha en øl? Vil det roe dere ned?
-Ja. -Ja.
Greit. Som mat- og drikkeansvarlig skal jeg gå og hente det.
Jeg tar en øl, takk, Robert.
Vi kan stramme...
Løftet om øl gjenopprettet freden.
-Så denne skal være på linje. -Ja.
Vi har to ulike lengder.
Bare flytt det.
Fremover. Hva...
Vent litt. Der er en kabel eller noe.
Det er lufterøret til akslingen.
Bare flytt den og gå videre.
-Hva ser du etter? -Hva gjør du?
Jeg har lett overalt. De har ikke sendt noe øl.
Eller gin, vin eller noe slags alkohol.
-Er det seriøst? Eller er det en vits? -Ja.
Nei, det er seriøst.
Seriøst, ikke noe?
Ingen øl. Ikke noe alkohol, ingenting.
Og det er sju dager igjen!
Det tar sju...
Og klokka er 18.00.
Hvor lang tid vil det ta dere å bygge denne?
Klokka er nå 18.05.
Vi blir ikke ferdige i kveld, blir vi vel?
Vi blir ikke ferdige i kveld.
Inspirert av den katastrofale alkoholsituasjonen...
Skilleveggstøtte.
...jobbet Hammond og jeg raskt.
Og så, trøtte og sultne, gikk vi til leiren
for mer av Mr. De Niros gourmetmat.
Hva vil dere ha til middag?
Hva har du?
Dere kan få varm sjokolade, vanlig smak.
-Til middag? -Vel...
Kjeks, frukt.
Igjen. Til middag?
Jeg leverte ikke dette.
Det er noen karri-baserte ting her. Vil du ha det?
-Jeg liker ikke karri. -Du liker karri.
Ikke egentlig.
Du er bare vanskelig, Hammond.
Du er i dårlig humør fordi du ikke er full.
Jeg vet ikke om det er sånn man skal lage det.
Det er ikke det. Man legger dem i kokende vann. Men jeg orket ikke.
Hvorfor laget du ikke til en måte å ha den kasserollen over bålet på?
Ha litt vann i der, så kan vi...
Hvem bygget bålet? Du gjorde det.
Men hvorfor laget du ikke en sånn hengeting til kasserollen?
Av hva? Fjell? Bare...
Herregud.
-Den er fortsatt iskald. -Greit.
Ikke bare var middagen kald og grusom, den var også ganske kjedelig.
Hva snakker folk om når de ikke drikker?
Jeg vet ikke.
Det er et godt poeng.
Brexit, antar jeg.
Vi har jobbet sammen i mange år.
Men vi har aldri hatt problemer med å komme på noe å si før.
Nei. Men det er nok litt på grunn av at vi aldri husker
hva vi sa sist gang, så vi bare sier det igjen.
Ja, det er en faktor.
Sier du at vi bare har gjentatt oss selv...
-Ja. -...hver kveld de siste...
-Jeg tror det. -Det er mulig.
Siden vi ikke hadde drukket noe,
våknet vi neste morgen og så ti år yngre ut.
Klare?
Fortsatt ned litt.
Hammond og May gikk så på jobb.
-Dette er til å feste rammen med. -Sånn ja.
Og jeg kom senere, med en næringsrik frokost bestående av vann.
Kan jeg bare si at det dere har bygget her,
ser ut til å ha en førerstilling i midten.
-Den har det. -Ja.
-Motoren er i midten. -Ja.
-Det er en McLaren F1. -Det er en McLaren.
Bortsett fra at den har firehjulstrekk, så den har noen Lamborghini-kvaliteter.
Når vi får på karosseriet...
Ja, det er et godt poeng. Det er ikke noe karosseri.
Nei. Planen er å improvisere karosseriet av treet
fra kassene. Det er det eneste vi kan bruke.
-Gjøre eskene om til karosseri? -Det er alt vi har. Ja.
-Ja. -Rødt, hvitt og blått.
Ikke si rød og hvit, det minner meg om vin.
Nei, rød, hvit... Rosa er vin.
Drikken er gjennomsiktig. Det er gin.
Det er bra for deg. Sunt.
-Det er et naturlig produkt. -Ja, det har hjulpet deg mye.
James og Richard jobbet så med de oljete greiene.
Ja.
Og, siden det ikke krevde noe talent,
fikk jeg lov til å hjelpe til å lage karosseriet.
Jeg har laget en dør!
Du har det, det er en dør. Flott.
Jeg er en dørprodusent!
Mens han jobbet med å lage en til...
Pump fire eller fem ganger, så hold foten på.
Ingen bobler, bra.
...jobbet Richard og jeg med bremsene, lysene og taket.
Ja. Vi må bare samle det sammen,
og få knyttet det sammen i hjørnene.
Det holder sola ute.
Planen var å bli ferdige og komme oss av gårde tidlig på ettermiddagen.
Men på slutten av dagen så det ikke lyst ut.
Så alle de ledningene må festes?
Ja.
Har ikke fått på baklyktene ennå. Det er mange ledninger.
Men det er ikke snakk om at vi blir ferdige med det i kveld.
-Nei. -Nei.
Igjen.
Phil, det stod i bevet fra Mr. Wilman
at det var hundrevis av kilometer til denne byen, Mörön.
Hvor mange hundre? Seriøst?
For å være helt ærlig så aner vi ikke.
Så det kan være 800?
Jepp. Jeg vil si mer enn det.
-Mer? -Hva?
Hvor mye av det er på asfaltert vei der vi kan kjøre fort?
-Ingenting. -Ingenting!
-Der er ingen veier? -Nei.
Men dere har et terrengkjøretøy.
Ja, jeg vet det. Men vi har bare fem dager med forsyninger igjen.
Ja.
Og det er om vi kommer oss av gårde i morgen.
Vi må kjøre minst 160 km per dag.
-Jepp. -I terrenget, i den.
-Ja. -Ellers sulter vi i hjel.
Det er om det er 800 km. Hva om det er 1000 km?
-Vi må kjøre mer. -Vi aner ikke.
Alt vi visste, var at vi måtte overnatte enda en natt
på Mr. De Niros hotell,
og bruke opp mer av den verdifulle provianten.
Så det er hovedsikringen som kommer fra batteriet, ikke sant?
Ja.
Neste morgen stod vi opp kl. 05.00 for å fullføre arbeidet.
Det er tekniske ting der.
Og så, etter å ha bygget to bagasjerom til alle forsyningene våre...
Ingenting skal kastes bort. Alt skal være med.
...var bilen vår endelig ferdig.
Og siden livene våre var avhengige av at vi ikke krasjet,
ble Jeremy og jeg i all hemmelighet enige om at Hammond ikke fikk kjøre.
Greit. Nå har vi det.
Nå kjører vi.
Ja!
-Herregud, den virker! -Bra, ok.
James, noe viktig.
I Mongolia, når du starter en reise, må du svinge til høyre.
-Hva? -Er det sant?
-Ja. Det er sant. -Er det en greie?
Ja. Det er faktisk en greie.
Hver gang? Hvor enn du skal?
Hver gang. Om du starter en reise, drar du til høyre.
-Nå kjører vi. -Vil du kjøre?
Nå skjer det.
-Jeg kommer meg på veien. -Høyre, James!
-Vent. -Hva?
-Høyre. -Så det er høyre eller noe.
Vent.
James! Du kan ikke... Du kjører til venstre.
Vent litt, hjulene er for...
Bare snu på det. Ok, kjør til venstre. Og kjør.
Styringen er baklengs, Hammond. Hvordan har vi gjort det?
-Hva mener du med baklengs? -Jeg svinger til venstre.
Nei. Du kjører bare bent...
Bare sving andre veien da.
Greit, jeg snur den andre veien. Det er høyre, jeg svinger mot høyre,
og den kjører til venstre.
-Så de to må holde... -Vent.
Hva har dere to gjort de siste to dagene?
Vi har satt de hydrauliske rørene på feil vei for styringen.
Etter å ha fikset det lille problemet, kom vi oss av gårde igjen.
Den virker! Nå kjører vi!
Bilen vår er flott!
Kjøreopplevelsen er god.
-Det er ikke ille, er det vel? -Det er faktisk flott.
Kan vi ta en liten bremsetest?
Ja. Ok, nå prøver vi.
-Liker du det? -Kom igjen!
De er faktisk ganske gode.
Hvem enn som avluftet bremsene, bra jobba.
Det var deg, ikke sant?
Nei. Men jeg kan ta æren for dørene.
Og nummerskiltene.
Vi ante ikke hvor langt det var til Mörön,
og heller ikke hvordan vi skulle komme oss dit.
Men ifølge Mr. Wilmans dumme kart
burde vi først sette kurs mot den sandfylte gropen.
SANDFYLT GROP START (MIDT I INGENTING)
-Greit. Mellom de to... -Jepp.
En dal. Rett gjennom bunnen av dalen.
Mens vi rullet av gårde, ble det snart åpenbart
at om Jeremy hadde blitt stilt spørsmål om Mongolia
på Vil du bli millionær?, kunne han kanskje ha svart riktig på noen.
-Sauer. -Sauere.
Vet dere hvordan de dreper sau i Mongolia?
-Nei. -Nei.
Vil dere vite det? Døren din er åpen.
Ja.
-Så de lager et snitt i halsen. Ja? -Ja.
Tar hånden inn gjennom snittet,
griper blodåren på hjertet og trykker på den til dyret dør.
Det gjør visstnok sauen søvnig.
-Søvnig? -Jeg vet ikke,
om noen laget et hull i halsen min og stappet hånden sin inn
og trykket på hjertet mitt, ville ikke jeg si at jeg var søvnig.
-Nei. -Nei.
Jøss, se! Kuer, eller jak-aktige ting.
Visste du, Hammond,
at man kan lage vodka av jakmelk?
Hvordan melker man en jak?
Vi begynte etter hvert å klatre opp fra bunnen av dalen.
Hvor fort tror dere vi kjører?
Aner ikke.
Trettito km i timen. Denne gamle motoren var den
som kunne få problemer i terreng på grunn av turboen, ikke sant?
Det var denne folk klaget på da de hadde den i Defender.
Så vi snakker ikke om veldig mye kraft.
Nei, men den er seiglivet, det er en veldig tøff motor.
Vent nå litt.
-Jøss! -Herregud!
Jøss, se på det.
Det er delen med sand.
Den er diger.
Det var faktisk en liten del av Gobiørkenen.
SANDFYLT GROP
Men det ville bli den første ekte testen
for vår hjemmelagede bil.
Ja, der er en elv.
-Dette blir... -Jeg ser den...
Vil du gå ut der den hesten er?
Hesten pisser bokstavelig talt.
Men det kommer melk ut av den. Hvordan skjer det?
Nei, det er tiss.
Ja, det er greit. Greit, opp med deg.
Sånn, ja.
Etter å ha nådd kanten av sanden,
var det på tide å gjøre klar for å kjøre inn.
Greit, vent litt, la meg finne kompasset.
Om det er her vi er, vil vi trenge det.
Så jeg setter N på kanten, ikke sant?
Og så ser du etter nordøst.
-Det er... -Den veien?
Ja.
Bilen hadde lavgir, men siden motoren manglet litt futt,
gikk Hammond og jeg ut for å redusere vekten,
og gjorde oss klare til å klatre den første sanddynen til forts.
Å, Hammond. Øl.
Men jammen var det verdt innsatsen.
Kjære, milde vene...
Det er vakkert.
-Jeg hadde ikke ventet det. -Det er som noe fra Den tapte verden.
Mens vi beundret utsikten,
begynte verdens beste terrengsjåfør på stigningen.
Pokker.
Ville vært synd om han går glipp av utsikten på grunn av sin egen udugelighet.
-Ja, for... -Vi har allerede bevist at bilen virker.
Ja, det er ikke bilen. Bare han som sliter.
Hammond gikk så for å finne en rute som James kunne bruke,
og etterlot meg for å tenke på det majestetiske ved omgivelsene.
De sier at dette er Asias mørke hjerte.
Kanskje det er derfor ingen kommer hit.
Men se på dette.
Og et annet poeng var at Djengis Khan skapte, på bare 20 år,
det største imperiet verden har sett.
Hvorfor? Det er ikke som at han hadde lite plass her.
Jeg vil ikke egentlig komme til en by.
Å f...
Sa kameramannen.
Vi er virkelig gode til naturfotografi, ikke sant?
"Å f..."
Greit, her kommer vi.
Med Hammonds hjelp kom James seg endelig opp dynen.
Ja, kom igjen!
Fortsett. Hold deg i bevegelse! Pass den humpen.
Ja!
Men fra da av ble reisen vanskeligere og vanskeligere.
Kom igjen.
-Det var det jeg mente. -Ja, ok.
Greit. Vi må grave.
Ja!
Prøv opp den veien.
James, rygg litt.
Ikke igjen!
Må gå.
Ja!
Det funket!
Til slutt, etter mye graving og kjøring i sikk-sakk,
kom vi til fastere sand.
Jøss, vi gjør fremskritt nå!
-Å, ja! -Rett frem et stykke.
Grønne planter!
Ja, der har vi det.
-Der er redningen vår! -Grønt!
Humpete.
Vent litt. Stopp. Jeg ser et problem.
Greit. Mellom oss og målet vårt er...
-En lang vei ned. -En klippe.
Det går faktisk bra, James.
-Gjør det? Ja, det går bra. Det... -Ja, det går bra. Det er sånn.
-Bra. -Det er ganske flatt.
Ja, det går bra. Bare kjør.
Dere er morsomme. Veldig morsomme.
Etter å ha krysset sanden,
tok vi en pause for å feire.
Sånn. Den første vellykkede kryssingen
av den mektige Gobiørkenen, eller en del av den, i den bilen.
Nei, vent litt.
Hva er det?
Det som plager meg, er... Ser du den lille elven der borte?
Ja.
Det er elven vi krysset for å kjøre inn i Gobiørkenen.
Og vi har kommet ut 300 meter unna bekken
der vi kjørte inn i ørkenen.
James, jeg har dårlige nyheter.
Vi er fortsatt sør for Gobiørkenen.
Heller enn å prøve å kjøre gjennom den igjen,
ville vi prøve å kjøre rundt den i stedet.
Greit. La oss bare ignorere det at vi gjorde en katastrofal feil
og endte opp der vi startet, og bare kjøre rundt til...
-Vi kjører rundt øst, Hammond? -Ja.
Tror dere dette teller som en vei i Mongolia?
-Jeg mistenker at dette er en vei. -Jeg tror det, ja.
Vet dere hvor mange asfalterte veier det finnes i hele landet?
-Én? -To.
De har ikke to asfalterte veier!
Utenfor byene er det bare to asfalterte veier.
Humpete.
-James! -Humper!
-Nei! -Det er ikke...
Jeg bekymrer meg for hemoroider fra setene.
Det er veldig mulig.
Får man hemoroider fra harde seter?
Ja, og humping.
Men det finnes en mongolsk kur for dem.
Drep en ulv,
ta ut anusen dens og rasp den over maten din.
-Jeg tror ikke... -Virkelig?
Seriøst. Fordi de tenker at ulver aldri får hemoroider. Så...
Fordi ingen ulv noen gang har sagt at den har hemoroider?
"Det klør i baken."
Hump!
Mens Jeremy fortsatte å forbløffe oss med interessante fakta om Mongolia...
Jeg vet at Djengis Khans kavalerister kunne skyte en pil
gjennom hodet til et murmeldyr på 75 meters avstand i full galopp.
...begynte det å bli mørkt.
Men fordi vi hadde kjørt så kort, måtte vi fortsette.
Temperaturen stuper.
Hvor er varmeelementet?
Ja. Vi har ikke det.
Spar meg. Det må være...
Du kan takke Mr. Wilman for det.
Hump!
Snart kunne vi ikke se hvor vi kjørte.
-Klare for litt lys? -Ja, er denne... Kan være den.
Kom igjen. Lys.
-Ja! -Der har vi dem!
-Vent. -Hallo, vi har dødd.
-Vi har dødd. -Problem.
Ikke få panikk.
Håndbrekket, er du snill, Mr. Hammond.
-Nei, vi har mistet all strømmen. -Sikring.
Så vi skrudde på lysene...
Og det sprengte kanskje en sikring.
Hovedsikringen hadde blitt sprengt, så vi erstattet den,
og med taklysene av
fortsatte vi vår fremgang inn i det kalde ukjente.
-La oss synge en sang. -Nei.
Desperate etter å komme oss lengre satte vi ikke opp teltet før kl. 01.00.
Og så, etter enda en kald natt med iskald elendighet,
lurte vi på hvordan vi kunne gjøre bilen vår mer behagelig.
-Er du stiv? -Herregud, ja.
Og nakken, ryggen og beina mine. Alt.
Jeg syns vi skal lage ekstra støtte til korsryggene våre
med de sammenrullede madrass-tingene.
Og etter gårsdagens erfaringer vil jeg foreslå at vi bruker litt
av dette ekstra skummet til å gjøre rumpe-delen dobbelt så tykk.
Jeg skal si hva jeg kom på i natt.
-Ja? -Vi burde gi bilen vår et navn.
Jeg tenkte på det. Jeg kom på "Genghis Car".
-Det er veldig bra. -Ikke verst, er det vel?
Det eneste problemet med det er at Djengis var en massemorder.
-Han var litt av en drapsmann. -Han var vel litt morderisk.
Han drepte 34 millioner.
La oss ikke kalle den opp etter ham.
Det er et annet problem også.
-Han drev med voldtekt. -Veldig mye voldtekt.
Han har voldtatt mer enn noen andre i verdenshistorien.
Ja, det har han.
Vet dere... Og dette er ikke oppdiktet.
Én i 200 av alle som lever i dag,
kan spore slekten sin tilbake til Djengis Khan,
eller Djengis Khans frø.
Hvordan hadde han tid til krig?
Han må ha vært bare en kropp som var full av sæd.
Mens arbeidet med endringene gikk fremover, fant jeg et navn vi likte.
John.
John er et godt, stabilt navn. Jeg liker det. Det er ærlig, ikke glorete.
-Pålitelige folk heter John. -Ja.
John Lewis.
-Det er en pålitelig butikk. -Ikke sant?
Ja, nettopp, fordi den heter John.
Med komfort-endringene ferdige og John endelig døpt
satte vi kurs mot vårt neste punkt på ruten.
Den våte delen.
TVILLINGSJØER VÅT DEL
Men Hammond var ikke fornøyd.
Hvorfor kjører du?
Du kjørte i går.
Nei, det gjorde jeg ikke.
-Du kjørte i går. -Gjorde jeg ikke.
Han husker ikke noe, gjør han vel?
Hukommelsen din blir helt forferdelig.
Jeg kjørte ikke. Jeg har ikke kjørt den ennå.
For å prøve å distrahere Hammond
serverte jeg flere av Mongolia-faktaene mine.
På 1200-tallet kunne Djengis Khan
få levert beskjeder
fra den ene enden av imperiet sitt til den andre på fire dager.
De kunne legge bak seg 400 km per dag. Én rytter.
-Hva, hestestafett? -Én rytter. Ja.
Han red, full galopp i 40 km.
Når han var rundt halvannen km fra hestestasjonen han red mot,
blåste han i hornet. De hadde en hest klar.
Man hoppet på den uten å få... Man gikk bare fra én hest
til den neste, og fortsatte.
Og han kunne legge bak seg 400 km på én dag.
Så hvor mange hester hadde han?
-Over hele imperiet? -Ja.
Tretti millioner.
For å unngå at Hammonds lille hjerne tenkte på å kjøre,
ga vi ham ansvar for navigeringen, som han merkelig nok var god til.
STOR ØDEMARK NR 1 ØRKEN-AKTIG UTKIKKSPOST
Vi har de to fjellkjedene.
Og vi kjører til venstre, og den våte delen vil være der borte.
Og gjett hva? Han hadde rett.
VÅT DEL
Det viste seg å være en elv som vi måtte krysse.
Kan ikke kjøre ut der.
Der borte kan vi kjøre ut.
Ja, jeg velger ruten forsiktig.
Vi trenger ikke lavgir, vi trenger bare noen med talent og presisjon.
-Det gikk galt. -Jøss.
Hvorfor ville du gjøre det mot oss?
Resten av dagen vil være forferdelig, ditt fjols.
For å unngå det bygget vi et bål,
tørket skjortene våre
og kjørte igjen ut i det store intet.
Og etter en stund følte jeg mer Mongolia-informasjon komme.
Det er rundt samme størrelse som Spania, Frankrike, Tyskland, Tsjekkia,
-Italia, Roma og Irland, til sammen. -Til sammen.
-Like stort som... -Og det er tomt.
Tre millioner mennesker. Som bor på et område på størrelse med Vest-Europa.
-Ja. Forbløffende. -Ja.
Solen varmet oss forsiktig mens vi fortsatte
på jakt etter Tvillingsjøene.
TVILLINGSJØER VÅT DEL
Helt til navigatør Hammond foreslo
at vi skulle klatre opp en liten bakke for å orientere oss.
Den ser mye brattere ut herfra
enn den gjorde der bak.
Det er en liten bakke.
Men snart...
Akslingen hopper.
-Den hopper mye. -Ja, det er ille.
Greit. Stopp.
Jeg har gjort det.
-Greit. Jeg syns vi skal gå ut. -Hvorfor det?
Jeg er den eneste som har kjørt John i oppoverbakke,
og jeg sier at det er for bratt.
Ok.
-Du klarer det! -Det er bedre.
-Ja! -Kom igjen, John!
-Jøss! -Kom igjen!
Han hopper opp bakken som en kanin.
Det er et bemerkelsesverdig syn.
Du er litt av en maskin, John.
Bra.
-Ja! -Det er fantastisk.
John, mange steders fjellklatrer,
har ristet av seg sin egen bremsepedal, men har klart det.
Det er den første bilen som har hoppet opp en bakke.
Takket være Johns utrolige prestasjon,
kunne vi nå se området.
Bra gjort, Hammond. Ingen innsjøer.
Nå kan vi utelukke det.
Vi vet det ikke er der. Det må være et annet sted.
-Ja, det er det. -Nettopp.
Nei, jeg mener at det er det.
Nettopp! Det er der.
Og nå vet vi hvor vi er i forhold til det.
TVILLINGSJØER
Etter å ha funnet Tvillingsjøene, kunne vi planlegge reisens neste del.
Noen trær er til nordøst, se.
Og der er Den humpete engen etterpå. Det er definitivt nordøst.
HUMPETE ENG TVILLINGSJØER - NOEN TRÆR
Etter en koselig kjøretur rundt sjøene og forbi Noen trær
kom vi til slutt til Den humpete engen,
som ikke høres så ille ut. Men...
Herregud.
Fy faen.
Veldig humpete.
...helvete.
Jeg kan ikke se på kartet hvor lenge dette fortsetter,
men det ser ut til å vare evig.
-Vi får en flat del. Flat. -Ja.
Mine herrer, nyt dette øyeblikket.
Jeg er redd det er over.
-Herregud. -Den var diger.
Fy faen.
-Det er 35 minutter av dette. -Ja.
-La det ta slutt! -Herregud!
-Der fremme er enden. -Ja, den er 275 meter unna.
Jeg slo bekkenet mitt ut av ledd, om det er mulig.
Det kom på plass igjen nå.
Herregud...
Så det er 800 km. Si at vi har kjørt 160.
-Om vi så har kjørt 160. -Ja.
Som trolig stemmer.
Ikke tenk på det.
Seks hundre og førti km til uten søvn, uten drikking
og med kjøring over sånne ting.
Kjære Gud.
Hvordan kan man kalle det en eng? Det er ingen eng.
Den ble nok oppfunnet av Djengis Khan for folk han hatet.
"Enten kan soldaten min ta hånden sin opp i rumpa di
"og dra hjertet ditt ut der, eller så kan du kjøre over der."
Gi meg soldaten.
Ja: "Gi meg soldaten."
Da kvelden senket seg, byttet vi ett ubehag med et annet.
Jeg er helt frossen.
Hva?
Jeg fryser veldig. Og vinden kommer denne veien.
Jeg kjører mye fortere enn du gjorde i går.
Jeg kjørte ikke i går!
Hva er galt med ham?
Etter gudene må vite hvor mange mil senere, fant vi vårt neste landemerke.
Jøss, der er den, det er Den skumle tipien.
DEN SKUMLE TIPIEN
Hva er det? Det må være til noe.
Det må bety noe, ikke sant?
Det som er irriterende er at vi vanligvis ville søkt på Google,
og så ville vi sagt, med smarte miner,
at vi vet hva det er og fortalt seerne om det.
Men nå må vi si: "Vi har ikke dekning.
"Det har du, sjekk det du. Tipi i Mongolia."
Om du kan sjekke hva det er
og se for deg at vi forteller det til dere
-på en veldig kunnskapsrik måte. -Jeg gjør det.
Bare fyll inn ordene.
James, det er fascinerende. Takk for at du fortalte meg alt om denne tingen.
-Hva er det? -Se på dette.
Det ser ut som ben og tråd.
-Det er ekte utstyr. -Jeg vet det.
Det er en mongolsk bue.
Er finneren vinneren eller kan jeg få den?
-Finneren er vinneren. -Jeg bare sjekket.
Vi vet ikke hva dette er, gjør vi vel?
Nei. Skal vi slå leir her?
Det er fortsatt lyst. Skal vi fortsette litt lengre?
Vi kan fortsette litt. Klokka er bare 19.30.
Om vi slår leir her, hva skal vi gjøre?
Vi vil ha teltet opp innen 20.00, bålet tent kl. 20.10.
Hva tenker vi da kl. 20.10?
Vi ville vanligvis drikke mye og sette fyr på den.
-Ja. -Men det kan ikke skje.
Nei, jeg vet det, men jeg vil ikke kunne motstå.
Jeg vil ikke... La oss bare komme oss langt bort herfra.
-La oss dra fra Den skumle tipien. -Ja.
Og så, på en fantastisk kveld, gjorde vi det, helt til...
Jeremy, du har kjørt i 12 timer.
-Ja. -Og du har vært veldig flink.
-Du må være utslitt. -Her kommer det.
Hør på dette, hva om jeg...
-Ja, vær så god. -Virkelig?
Ja, jeg vil ikke høre mer på maset. Fort.
Virkelig? Med glede. Flott. Takk.
-Virkelig? -Han holder aldri kjeft.
-"Kan jeg kjøre?" -Sant nok.
"Kan jeg kjøre? Nei, jeg vil kjøre.
-"Jeg bygget den. Jeg vil kjøre." -Tusen takk.
Første er over mot James...
-Å, ja. -Vent litt. Stopp.
Hva?
Jeg bare tenker. Vent litt. Dette er bokstavelig talt det perfekte stedet.
-Han har faktisk rett. -Hva om vi slår leir her?
-Dette er et flott leirsted. -Hva?
-Se på utsikten. -Se på utsikten her.
Jeg mener det, du må innrømme at det er et perfekt leirsted.
Ja, steng av motoren, Hammond. Vi slår leir her.
Med det avgjort fikk Hammond og jeg fyr på bålet,
og ventet så på at mat- og drikkeansvarlig skulle gjøre jobben sin.
Jeg hindret deg ikke i å kjøre.
-Jo. -Hvordan?
Du bestemte deg plutselig for å slå leir her.
Du må innrømme at dette er det perfekte...
Selv du kan ikke finne noe å kritisere ved denne plassen,
-og du er en campingentusiast. -Ja, den er veldig fin.
-Den er perfekt. -Det er mye bra der borte.
-Dere. -Jeg kan... Hva er det?
Har dere sett provianteskene for i kveld og i morgen?
Nei, det er din avdeling.
Jeg vet det, men jeg la dem i den kassen i dag tidlig.
De er borte. Alt vi har, er kveld seks,
vi har kveld seks,
vi har et brødlagingssett, som er mel og ris.
Vent nå litt. Hvor var provianteskene?
Jeg trodde de var i den kassen bakpå.
Det er der jeg har hatt dem hele tiden.
-Den til høyre. -Ja.
Lokket på den hoppet opp og ned da du gjorde den Pac-Man-greia.
De falt sikkert ut.
Det er faktisk veldig ille.
Vi har proviant seks, som er til kvelden etter i morgen.
Som gir oss tomat- og pastasalat,
thailandsk kyllingsuppe, tomat- og pastasalat.
Å, nei, jeg beklager. Det går bra.
Slapp av. Vi har to poser med pulverkaffe
og én pakke fløte.
Nei, jeg beklager. Jeg kjøper ikke den.
Virkelig, jeg har lett overalt, men de...
Var de i esker som den?
Ja, de var i esker helt som den.
Festet du dem bak på der?
-Nei! De var i disse kassene. -Jeg tok av sandstigen i dag.
Var noen av dem oppå der? For alt dette har falt av.
-Alt. -Jeg la det ikke der.
Pokker. Er du sikker...
Jeg er 100 prosent sikker. Jeg har lett overalt.
Om vi var lure, ville vi ha... Hvor mange kvelder er det til?
Han tror vi trenger tre kvelder til, og der er tre poser.
Så vi har en tredjedel av en pose hver.
-Ja. -Og hver pose inneholder...
Hvor mye? Seks tusen kalorier.
Jeg skulle si at de har mye næring i seg,
fordi de er til soldater. Så hva om vi deler en?
Noe vil dukke opp. La oss late som det ikke skjedde
og spise alt. Det er min filosofi.
Neste morgen, etter enda en edru og søvnløs natt,
ble det tydelig at mangelen på drikke hadde en merkelig effekt
på en av kollegaene mine.
Hva gjør du?
Jeg har en idé. Det regner. Vi trenger vindusviskere,
vi har ikke noen her. Så jeg fant ut hvordan vi kan lage dem.
Vi har all denne gummien. Legg det mellom to trestykker.
Stort trestykke på baksiden.
Litt tråd rundt det, så kan vi bruke det som en vindusvisker.
Hva er alt det bråket?
Noen har kidnappet Richard Hammond og erstattet ham
med en som ligner på ham. En som stod opp tidlig, fikk en idé
og utfører den selv. Og det er en vindusvisker.
Og du lånte boken min i går kveld om Mongolias historie.
Den er veldig god. Jeg har akkurat kommet til besøket fra munkene.
Når de kommer dit for første gang og møter mongolsk kultur,
som ingen hadde kjent til før det.
Jeg må fortsette. Jeg er nesten ferdig. Så...
Ett lite problem jeg ser med den nye dynamiske Richard Hammond...
...er at han kanskje får tilbake husken. Den edru Richard Hammond.
Jeg skjønner hva du mener.
Bare så vi har det klart, når kjørte han?
-I forgårs? -I forgårs.
-Ok. -Han kjørte i går kveld.
Ja. Ok. Bra. Så det er min tur, ikke sant?
Det er din tur, ja.
Har han virkelig laget en vindusvisker?
Ja. Og den høres ut som om den vil virke.
Greit. Vi tar ham med igjen.
Vi kjørte så av gårde, og nøyaktig 17 sekunder senere
vendte samtalen tilbake til hovedproblemet vårt.
Jeg drømte om et glass vin i natt.
-Drømmer du om vin nå? -Ja. Jeg kan si at det var en Sancerre.
Den hadde det fantastiske syrlige preget i begynnelsen, og så,
noen sekunder senere,
litt varme i ganen. Det var fantastisk.
Og da jeg våknet og visste at det ikke var sant, gråt jeg nesten.
Vet du hva vi burde kalle denne bilen, heller enn John?
-Hva da? -"Rehab".
Regnet kom snart fossende.
Noe som betydde at det var på tide å prøve professor Hammonds oppfinnelse.
-Hva pokker er det? -En vindusvisker.
Til meg, til deg.
Til meg.
Hammond, vi må innse fakta.
-Den virker ikke. -Til meg.
Til deg.
Til meg.
Den virker ikke, gjør den vel?
Det regner ganske mye nå.
Hva skjer over meg? Her, se. Det...
-Over deg? -Å, se.
Kjære vene!
Jeg er redd James har tissa i buksa.
-Vi må jobbe med det. -Ja.
Det kan vel ikke regne hele dagen?
-Jo. -Jo.
Morgen bløt gir aften søt.
Jeg tror ikke det virker i Mongolia. Det er bare i Cotswolds.
Hallo, hva er dette?
Se på den kanten.
Se på den morsomme kanten.
Vi kom over et digert geologisk arr
som så ut til å fortsette i all evighet.
Jeg leste om dette i en bok før jeg kom ut hit.
Det var en innsjø, like stor som den der borte,
den vi lå ved i natt, her.
Og i 1905 var her et jordskjelv.
Et virkelig katastrofalt jordskjelv.
Innsjøen ble fortært, den bare forsvant,
og en sprekk på 400 km ble formet i jorda.
Men heldigvis skjedde dette enorme jordskjelvet i Mongolia.
Så dødstallet ble 15.
Mens jeg undret meg over planetens kraft,
var professoren opptatt med å reparere og utvide taket vårt.
Greit, om vi setter de to stengene over, om du drar det over til din side...
Det er bedre.
Med det gjort fortsatte vi reisen vår, og siden Den veldig store sprekken
var ett av punktene på Ole Brumm-kartet vårt,
visste vi at trehuset kom etterpå.
VELDIG STOR SPREKK
Står ikke hva huset er.
-Kan det være en pub? -Vel...
-Det kan det. -Helt riktig. Eller en butikk med alkohol.
På kartet er huset rundt 150 km høyt. Så vi kan ikke unngå å se det.
Å, nei. Denne puben er større enn Gobiørkenen.
Ja, så vi burde se den.
De burde også ha et stort lager, som de vil trenge.
Siden vi ikke bare kunne snakke om drikke,
prøvde vi å komme på andre samtaleemner.
Jeg bæsjet i går, ikke sant? Jeg så ned på den,
og den var to etasjer, og en liten bit stakk opp.
Og mens jeg så ned på den, landet en flue på den.
Jeg kunne se det. Den så på meg som for å si: "Dette er mitt palass nå."
Og senere var den samme fluen inni teltet ditt.
Med det samtaleemnet oppbrukt falt vi tilbake på mitt nye yndlingstema.
Man kommer ikke utenom at Djengis Khan
var tidenes største militære mesterhjerne.
Men en ekte jævel.
En ekte jævel. Djengis kom en gang til en by
og halshugget alle kvinner, barn og katter
og laget en pyramide av hodene.
Katter er en fin detalj.
Ja. Og han fikk ikke nok. Han trengte litt mer til pyramiden.
Så han halshugget alle kattene.
Det er litt av en advarsel for den neste byen.
Den neste byen vil si: "Greit, vi gir opp."
"Mr. Khan, vi så på CV-en din, og ja, du kan få byen."
-"Og alt i den." -"Vær så god."
Men det har aldri vært en større militær mesterhjerne.
Romerriket, sammenlignet med Mongolriket,
var bare et støvkorn.
Det gikk fra Gulehavet til Donau.
Nå ble samtalen vår avbrutt av noe ganske morsomt.
Herregud!
Kjære vene!
Kan vi få se det på kamera?
Jeg vet ikke om vi kan snu det litt.
Det er kamera-følgebilen vår.
-Den står fast. Står vi fast? -John står ikke fast.
-Nei.
Siden kameraarbeiderne gjorde denne grusomme turen verdt det,
måtte vi redde dem.
Føler du deg litt overlegen?
Jeg er faktisk veldig overlegen.
-Greit, nå skjer det. -De er klare.
Om tre, to, én. Ned med kløtsjen. Ned med den.
-Vi er fri! -John klarte det!
John har lykkes!
John slepte en masseprodusert Toyota Land Cruiser
ut av gjørma.
Her er beskjeden til dere alle: Kjøp mongolsk!
Vi fortsatte søken etter puben av tre, svevende på en sky av selvtilfredshet.
Men snart ble den til en uværssky.
Det er kaldt.
Hvordan kan temperaturen variere så mye og så fort? Det er utrolig.
Gud! Det er fordi det er innenlands, ikke sant? Det er ikke påvirket av...
-Ingen hav som kan moderere temperaturen. -Nettopp.
Like etterpå ble humøret bedre.
Hva er det?
Pub. Det er puben.
Dette er første gang på to og en halv dag
at jeg har håp i hjertet mitt.
-Hva vil du ha? -Whisky.
Jeg vil ha vingløgg.
Nei, brandy, tror jeg.
Hva med litt King's Ginger?
Herregud! Ja!
-Der er døren. -Der er døren.
-Døren. -Ja visst.
Tre halvlitere av din beste, er du snill, krovert.
Låst?
Kanskje de har stengt.
-Det er ikke åpent. -Kanskje han ikke har stått opp.
-Hallo? På mongolsk. -Hallo?
-Å, vent. -Hallo?
Å, nei. Vent.
Det er tomt.
-Det er det, ikke sant? -Det er ikke i bruk.
-Sulten nå. -Ja.
-Og klam. Du glemte det. -Veldig klam.
Dere vet på andre TV-serier der man har eventyrere og sånn.
Mener du Bear Grylls?
Ja, de klager ikke, gjør de vel?
Nei, de klager ikke, fordi de drar til et hotell om natten.
De bor på hotell. Ja.
"Jeg blir jaktet av en bjørn."
Som er en mann i et...bjørnekostyme.
Og så drar han på hotell.
Vi, derimot, er dumme nok til å sitte i en hjemmelaget bil
når det er 40 minusgrader, uten drikke, uten mat
og uten å være nær slutten av reisen.
Jeg blir faktisk lei.
Flere grusomme timer senere ble humøret igjen løftet.
Vent litt. Er det...
Det er en vei.
Det er den første tillagede veien vi har sett.
-Den kan bare gå til Mörön. -Ja, det er det eneste stedet.
Og hvorfor skulle man gjøre seg den umaken å lage en vei,
med mindre den går til den eneste byen?
-Det er en vei! -Her har vi det!
-Den går til Mörön. -Vi er på en vei!
Ok, la oss få sette opp farten.
Vi kommer til en pub i kveld! Vi er der straks!
Herregud!
Jeg har aldri vært så glad i hele mitt liv.
-Der er en bro. Ser dere det? -Det er en bro.
Der er en bro.
Det er en faktisk bro.
Broen, viste det seg, var Den utrygge broen.
Men utrygg var en underdrivelse.
Men det var ikke noe problem for John, som bare hoppet gjennom elven.
Signaturegenskapen hans. Kom deg på veien igjen.
-Det funker. -Sånn ja.
Mörön, her kommer vi!
-Ja! -Hopper som en kanin!
Ja! Hva?
Det var litt kortlevd.
Hvorfor tok det slutt?
Grunnen til at det tok slutt, var den neste delen av kartet vårt.
GANSKE MYRLENDT OG TRIST
Som på nært hold så ut til å være
umulig å passere.
Men Tussi liker myraktige og triste steder, så...
-James, ikke... ikke kjør inn. -...luftlinje.
Velg en rute.
Det er det samme som vi gjorde i går.
Ro ned. Slakk ned!
-Dette er ikke... -Slakk ned!
Det er greit. Dette er en terrengbil. Den er helt i stand til
-denne typen ting. -Den er ikke det.
Bare stopp. Det er idiotisk å kjøre inn her.
Det pøsregnet i hele natt og i hele dag tidlig.
Det vil bli en skikkelig hengemyr. Du må kjøre til de fjellene.
La oss finne et spor. Så finner vi en vei rundt.
Vi må på høyere grunn. Vi er allerede langt nede.
Om vi kjører rundt den, kan det bli
160 km ekstra for alt vi vet.
Veien leder hit. Dette er åpenbart der du skal kjøre.
De ville ikke laget en vei til noe du ikke kan kjøre gjennom.
-Hvor skal du nå? -Jeg sikter på fjellene.
-Mer vann her. Å, vi... -Bare litt gjørme. Ikke vær redd.
James! Stopp!
Det går ikke.
Jeg skal drepe ham.
Fy faen! Du har begravd den!
Med to færre passasjerer og differensialen låst...
Kom igjen, James. Kraft!
...spratt John fri.
Fantastisk innsats!
Greit, du er ute.
Det gjenstår bare 500 km av denne sumpen som du kjørte inn i.
Takket være Mays stahet
så det ut som vi ville tilbringe resten av dagen til fots.
Det kan være sånn hele veien.
Vanskelig. Det er litt...
Kanten kollapset.
Heldigvis hadde den nye og forbedrede Richard Hammond en plan.
Greit, dette holder.
Faen da! Jeg får ikke skoene...
May, jeg mistet skoene mine!
Hva skal jeg gjøre? Før jeg dør av frostskader.
Fordi skoene mine er en meter under gjørma der borte.
Jeg skal feste den mekaniske jekken på øyet der.
Så skal jeg feste dette slepetauet til den mekaniske jekken.
Jeg skal sette ti eller 12 pinner i bakken der borte,
bruke fallskjermselen som et anker,
feste dette til den, og bruke jekken som en vinsj til å få den ut.
Jeg bor i Holland Park. Jeg leser ikke blad om terrengkjøring.
Han er veldig bestemt, til seg å være.
Han er edru og i sitt rette element.
Ja visst.
Prøv.
Kom igjen!
Ja, de fjellene er nå bare 70 km den veien.
Kjære Gud!
Vi kunne ha funnet en vei rundt.
Mange kilometer senere satte James seg mer fast enn noen gang.
Herregud!
Det går bra. Kom igjen.
-Du klarer deg! -Det er veldig utrygt.
Og så, skremmende nok, ba han Hammond om å ta over rattet.
Vent litt, lar du faktisk ham kjøre John?
Han er fra landsbygda. Vi må huske det.
Det er bare som å komme seg ut av garasjen hjemme hos Hammond.
Du er i tredje gir. Prøv første.
Man skulle tro du aldri har kjørt den før.
Kom igjen! Han kommer seg ut.
Han har ødelagt alt inni der.
Kartet er ødelagt. Kompasset er ødelagt. Kameraene er ødelagt.
Det går. Å, det skal ikke...
Jeg tror ikke jeg kan redde dette.
Han har veltet den. Hvor langt har han kommet?
Mindre enn bilens lengde.
Det går bra. Jeg er vant til det!
Hva skal vi gjøre?
Hva om du, med ditt store omfang,
står oppå der, det kan være nok til å tippe den tilbake.
Hopp av. Vi er tilbake til start.
Hva? Skal jeg klatre på den?
-Bare på der. -Ja.
Det er en fantastisk idé.
Derfor kaller de deg "Den tjukke biloppretteren".
Greit. Jeg er på.
Dette er helt forutsigbart.
Det virker. Hurra!
-Takk! -Greit, problemet nå, James...
-Ja. -Han står fast der han er.
Og du står fast der du er, men om jeg klatrer over deg
og inn i setet, så burde det holde.
Det er som slutten av Den ville biljakten.
-Greit, jeg står på dekket. -Ja.
Greit. Hammond går ut,
og når jeg glir inn i midten, setter du deg inn samtidig.
Det er faktisk smart.
Så kan han komme tilbake, og da er alle inne.
-Jeg går ut. -Jeg setter meg inn nå.
Greit.
Greit, jeg starter opp.
Kommer.
Herregud!
-Fytti... -Det var nære på.
-Sånn. -Vi er ute.
Stopp. Jeg vil gå ut og aldri mer sitte på med deg.
Eller ham.
Etter en så anstrengt ettermiddag
trengte vi alle litt tid for oss selv.
Etter flere stille timer stoppet vi for natten
på det som så ut som et lovende sted.
Men det er ikke det, er det?
Ikke egentlig.
Samme det, mat- og drikkeansvarlig kom seg fort i gang.
Med tradisjonelle metoder for å få bålet i gang.
Og snart får vi litt nydelig ris.
Hvordan vil du ha den? Kokt?
Ja. Det er ikke noe vi kan ha sammen med den, vel?
Hvordan er det...
Hva slags ting har skjedd?
Pokker!
Pass opp!
Fytti grisen! Det var bokstavelig talt en håndgranat.
Du satte fyr på plasten på toppen.
Mens middagen ble kokt, ville jeg sette streng på min nye bue.
Hvor er fallskjermsnoren min? Her.
Denne buen går den veien, ikke sant? Jo.
Nei, den går andre veien.
-Går den den veien? -Ja.
-Den veien? -Ja.
-Men du drar den... -Det er en mongolsk...
Nei, da vil den knekke.
-Materialet på utsiden... -Drar man den veien?
...fungerer bedre når det er strekt.
Det er sene.
Materialet på det indre benet fungerer bedre under kompresjon,
når det blir most. Det er verdens første eksempel på sammensatte materialer.
Mongolske krigere var de første til å gjøre det.
De satte de to materialene sammen,
så benet blir most på innsiden,
senen blir strukket på utsiden og så går den...
Som resultat av det kunne buene deres være halvparten så lange som langbuer,
men like kraftige. Så de kunne skyte fra hesteryggen, over halsen.
Og du skyter til høyre, venstre eller bak.
Det var de tre retningene de kunne skyte.
Jeg kjente en fyr ved navn Richard Hammond som var dum som et brød.
Hvordan vet du alt dette om piler og buer?
Det er bare... Fordi jeg husker ting.
Liker det ikke.
Neste morgen, etter å ha spist de siste restene av maten vår,
fortsatte vi reisen til Mörön.
Vi antok at vi hadde kjørt 560 km.
Men siden kartet vårt ikke var i målestokk,
ante vi ikke hvor langt som gjenstod.
Vi visste bare at vi var sultne og slitne.
Jeg har utrolig vondt i skuldrene.
Det er ingen del av meg som ikke gjør vondt.
Ingen del av meg er varm, komfortabel, tørr
og jeg gjorde fra meg
i en eng som et dyr for sjette dag på rad.
Helvete! Ryggen min!
Jeg tror vi fløy litt gjennom lufta der.
Faen!
Herregud! Det var ikke bra.
Men det ble i det minste snart verre.
Flott. Jeg får en gulldusj nå.
Herregud! Det er det verste vi har opplevd her.
Om det er en klippe på toppen her, så fortsetter jeg over den.
Jeg vil bare avslutte det nå.
Jeg vil ha et glass vin.
Vi siktet på det neste målet på kartet, som var Mange trær.
MANGE TRÆR OVERSVØMT STED
Og vi fant dem snart.
MANGE TRÆR
Se på det.
Fy flate. For et fantastisk sted vi er på.
Etter det så vi etter den store elven, og for å få bedre sikt
dro vi igjen til høyere grunn.
Kom igjen, John.
Ja! Du klarer det!
-Beklager, jeg synes det er morsomt. -Jeg tror det er når han er lykkelig.
Vi så ingen elv fra toppen.
Bare mer Mongolia.
Så vi fant frem kartet.
Vi må ta en avgjørelse. Jeg tror vi er her, ok?
For vi har passert Mange trær. Vi er på kanten av den delen.
Vi må krysse den elven uansett.
Vi kan enten dra denne veien,
opp nord og rundt, det er trolig litt lenger,
eller så kan vi kjøre sørover.
Det er mye lengre enn det.
Ja, men det ender i Fortvilelsens dype elv med vann som slår inn over steiner.
Det er tegnet på kartet.
Ja, de tegnet det sånn av en grunn.
Og om vi ikke kan krysse der,
må vi komme hele veien opp og rundt likevel.
Om vi kjører denne veien, finner vi et spor som er en vei
langs siden av den flanken.
Den dalen der?
-Ja, rundt... -Ja, den veien.
Det er langt rundt.
Det er lengre, men den har ikke det i seg.
-Så vi er enige. -Ja.
-Vi kjører nordover. -Ja.
Vi er ikke interessert i vakker. Vi er ikke interessert i fortvilelse.
Vi er interessert i vin, og den enkleste ruten er den veien.
-Nord. -Da gjør vi det.
Gjør klar.
Avgjørelsen vår la til flere kilometer på reisen.
Men det hadde en positiv side.
Vi ville få se mer av dette smertelig vakre landet.
Mongolia endret seg igjen.
Hva ventet jeg ikke å se?
-Kameler. -Jepp. Hva ser jeg?
Å, furu. Lukt.
Og det er ekte furu, ikke furu på boks.
-Vet dere hva jeg kan gjøre her? -Hva?
Gå ut med min pil og bue og fange ting.
Hva mener du med...
Og se på det der nede nå.
Se størrelsen på den ørnen på den steinen.
Fytti grisen!
Herregud, ja!
Den er diger.
Det vil bli rart å dra hjem der man ikke bare kan kjøre
-i den retningen man vil. -Ja. Jeg vil bort dit.
"Jeg får bare dra dit, da." Det vil bli virkelig rart.
Mange timer senere hadde vi fortsatt ikke sett elven.
Hørte dere magen min rumle?
Ikke over min egen. Nei.
Men så...
Det er elven.
Hva?
Det er elven. Jeg så den på bunnen av de bakkene.
Nei, det gjorde du ikke, Hammond. Ser du en elv, James?
-Nei. -Ikke jeg heller.
Det er en elv av gin i fantasien hans.
Jeg vet det, han har blitt sprø.
Den er der. Dere vil se den om et øyeblikk, på bunnen av klippen.
-Der. Takk. -Han har rett.
Nå måtte vi bare komme ned til den.
Og jeg hadde en enkel plan.
Hva om vi bare kjører rett ned?
Vi vet ikke hva som er over kanten.
Det kan være veldig bratt og grusomt.
-Det kan være et stup. -Slapp av.
Nei, det er ikke avslappende.
-James, holder du den i lavt forhold? -Ja.
For om den hopper ut nå...
Da får vi det veldig vondt. Beklager, min feil.
Vi ville kjøre en million kilometer i timen innen vi...
Virkelig en million.
-Ganske bratt, ikke sant? -Det er bratt.
Brattere enn jeg trodde.
Snart, takket være min fantastiske plan og kjøring, hadde vi klart det.
Strake veien til elven, rett over den,
fin kveldstur inn til Mörön.
Ja, vi kan fortsatt nå frem i kveld.
Men så ankom vi elven, og hjertene våre sank ned i våre tomme mager.
Se hva som er på den andre siden.
Se til deres venstre, mine herrer.
Det er et stort problem. Vi kommer oss ikke ut.
Vi kommer ikke engang opp der, for å være ærlig.
Hva skal vi gjøre? Vi må krysse den.
Men det vil ta oss...
-Hva? Ja. -...timevis.
-Ja. -Å finne et sted å krysse på.
-Timevis. -Og da er det mørkt.
-Ja. -Så... Si det.
Ja, vi må slå leir her.
Men vi har ikke mat.
Det var ikke helt sant.
Vi hadde litt mel og en pakke kaffefløte,
som vi blandet med litt iskaldt elvevann og friske urter
for å lage en suppe som var overraskende ekkel.
Og neste morgen begynte vi å lete etter et sted å krysse elven.
Vent litt, kommer det en åpning der?
Selv om vi klarer 30 meter, se bak den.
Vi må snu, prøve andre veien.
Vent litt. Hva med der?
Det ser faktisk bra ut.
Det er en plen på andre siden.
Den andre siden er fantastisk.
Og der er et juv i fjellene.
Men se hvor dypt det er.
-Ja, det er tre meter dypt. -Det vil drukne bilen.
Til slutt, etter mange flere kilometer med leting...
-Vent, det ser veldig bra ut. -Det ser ut som veien ut.
Og elven er grunn der. Ser du?
-Ja der den... -Det ser litt ut som en gave.
Hvor dypt tror vi det er?
Den er bred her, så den har ikke gravd et dypt spor, vel?
-Er det sånn det virker? -La oss bruke den teorien.
Ja, la oss.
Eller så kan vi kjøre opp og ned her til vi bokstavelig talt dør.
Jeg er lei av å kjøre opp og ned, og vi kommer oss ut.
Vi kommer oss absolutt ut. Vi kan absolutt fortsette.
Vi har en snorkel på motoren.
Vi krysser drikken og får en drink.
-Vi gjør det. -Greit.
John vader.
Det kommer fra en isbre, og det er utrolig kaldt.
-Ok, James, jeg fryser nå. -Det er ikke gøy.
Det er helt opp til baken min!
Det er for dypt. Stopp, James.
Rygg, James. Vær så snill, jeg ber deg.
-Jeg tror hjulene spinner. -De spinner.
Ja, det funker ikke.
Det føltes som jeg kjørte over en steinblokk eller noe.
-Kjente du det? -Ja.
Jeg tror vi står fast i den bakover.
Kjente jeg hele bilen bevege seg?
-Du gjorde det. -Ja, det er strømmen.
Forover.
Vi kan ikke kjøre fremover. Om det blir noe dypere,
og det gjenstår bare centimeter, vil motoren være helt under vann.
Det er slutten på alt elektrisk under vann.
Den eneste løsningen var å rygge.
Som betydde at vi måtte få bakhjulene frie.
-Fy faen! -Hva er det?
Jeg har nettopp gjennomgått en transkjønn-operasjon.
-Går det bra, Hammond? -Jeg kommer ikke ut.
Jeg er fra Birmingham, jeg er ikke god med vann.
-Det er litt strøm også. Det er dypt. -...sterk.
Dere, jeg kjente bilen bevege seg i strømmen igjen.
-Jeg vet det. -Kutt av dørene!
-Hvorfor? -Kutt av dørene!
-Han har rett. -Hvorfor kutte av dørene?
-Det er de som beveger den. -De er finner.
De er det eneste jeg hadde på!
Jeg bryr meg ikke. Det vil drepe hele bilen.
James, kutt av de andre.
Dørene er av!
Fantastisk! Det eneste jeg gjorde for John,
er nå på vei til Shanghai.
Men nå kunne vi konsentrere oss om å finne ut hva som blokkerte oss.
Vi dukker samtidig.
Tre, to, én.
Begge bakhjulene ble stoppet av store steiner.
Kan dere fjerne steinene?
Å, ja, Hammond, når enn det skjer en krise i verden,
så sier folk alltid: "Jeg vet hvem vi ringer, James May og Jeremy Clarkson.
"De er riktige menn for jobben."
Det er dem vi setter vår lit til. Dere vil måtte være som titaner.
Du sier alltid at du er en hest av en mann.
Vær en hest, flytt den store steinen.
Står du i fri, for jeg skal til å dykke.
Jeg står i fri. Jeg skal ikke noe sted.
Greit. Kom igjen. La oss være raske, så får vi gjort det.
Ok. Teller ned.
Tre, to, én.
...strømmen tok meg. Helvete. Strømmen er...
-Jeg flyttet den litt. -Strømmen fikk nettopp tak...
Jeg dykket, strømmen tok meg.
Ikke vær redd, Hammond, alt er fint her bak.
Bra!
Jeg klarte det! Å, ja!
-Klarte du det? -Ja.
La oss få denne unna, vent litt.
-Klarte det. -Klarte du det?
Jeg tror jeg klarte det.
Den rører seg. Vi har klart det! Vi har...
Å, ja!
-Takk for skyssen, Hammond. -Jepp.
Greit. To ting.
Elven er veldig kald, og den delen er for dyp.
Jeg tror vi må prøve en annen vei.
Ja, det må vi.
-Absolutt. -Ok. Kom om bord.
Vi prøvde på nytt der elven så ut til å være grunnere.
Sving høyre. Nå.
Ja, bra jobbet. Det er topp arbeid.
Litt skeivt.
Greit, fortsett.
Jepp, ja. Nå. Kjør diagonalt.
Sikt på åpningen mellom trærne. Ser du?
Her har vi det. Dette er bra, om det ikke plutselig blir dypt.
Herregud! Vi har havnet på det dype igjen.
Greit, fortsett.
Man føler det blir grunnere nå.
-Ja! -Jeg tror vi kan klare det.
Venstre ned. Sånn, ja.
Venstre ned. Vi har nesten klart det.
John kan svømme. Jeg er forbauset.
Flott! John!
Jeg er forbauset. Vi er på vei til ginbyen.
Men før vi kjørte videre, måtte vi gjøre noen endringer.
Vi har ikke kjørt John som en kabriolet med taket nede.
Nei. Jeg burde forklare, grunnen til at vi kjører uten tak,
er at James gjorde det om til et buksepar, fordi hans er våte.
Hammond og jeg har gjort et av teltene om til et buksepar.
Så om vi ikke når til Mörön i kveld...
Må to av oss dele.
Dere to klarer dere sammen i et telt, ikke sant?
-Nei! -Galt.
Nå som elven lå bak oss,
måtte vi finne ut hva som lå foran oss.
Som var umulig.
Herregud.
Det står ikke noe på kartet der.
Det står bare "Kryss elven", og så ingenting.
Nei.
Vi ble derfor overrasket noen kilometer senere
av at ruten vår var full av noe vi ikke hadde sett før.
Rundt en halv million kampesteiner.
Stopp. Han hopper, Hammond,
det er tegnet for at vi skal forlate skuta.
Lykke til, kompis.
Prøv å sette den i revers.
Jeg er dekket av fluer på grunn av mine oransje bukser.
De oransje buksene var en dårlig idé.
Men det vi prøver å gjøre nå, fordi all vekten er på bakenden,
er faktisk å rygge opp.
Venstre side ned!
Rett opp! Ok.
-Pass opp! -Fortsett, rett bak.
Rett opp. Over til deg, Hammond.
Litt til høyre. Nei, mye til høyre.
Så, venstre. Hardt til venstre.
Da bakken flatet ut,
kunne John snu seg og møte terrenget med hodet holdt høyt.
Hard venstresving.
Har du noen gang sett en terrengbil som det?
For en maskin!
Dette er hans vanskeligste arbeid hittil.
Til slutt vil du komme ned der, ned ravinen,
opp på andre siden og inn i den tomme engen forbi,
og vi vil være reddet.
Jøss! Er du sikker på dette, Hammond?
Ja. Litt mer til høyre.
Sånn ja. Hold høyre inne.
-Hammond... -Ja?
-Har du sett... -Herregud!
-Hva var det? -Beklager.
-Vi ble litt distrahert av dette. -Vi så på maurene.
Det er flere maur der enn det er mongoler i Mongolia.
Ja. Det er det nok.
Klampen i bånn!
Bra, du er ute.
Det er utrolig hva han klarer i terrenget. Jeg er forbauset.
Jeg har aldri sett en bedre terrengbil enn denne.
Ja, den er forbløffende.
Jeg tror NATO vil bestille 20 000 av disse når de ser den.
-Hva tenker du på, Hammond? -På drikke.
Jeg tror ikke jeg vil slippe gjennom passkontrollen når jeg kommer hjem.
De vil ikke kjenne deg igjen.
Jeg vil være 13 kilo lettere, og jeg vil ligne på Jon Bon Jovi.
Vi var nå mer desperate enn noen gang etter at turen skulle ta slutt.
Om vi kan komme... Ser du trærne på toppen der oppe?
Ja.
Vil vi kunne se Mörön derfra?
Vi vil se skiltet som sier: "Mörön, søsterby til Jeremy Clarkson."
Snart, med håp i hjertene, nærmet vi oss toppen.
Toppen. Ser vi Mörön?
Hvor er den?
Å, nei...
-Jøsses. -Fy faen. Vær så snill!
Herregud!
Drep meg.
Vi har bare to telt.
Vi har ikke noe mat.
Vi hadde også lite drivstoff.
Men vi måtte fortsette lidelsen.
Helt til to timer senere, da vi fant
det mest fantastiske vi noen gang hadde sett.
Det var den første påminnelsen på sju dager om at vi var i det 21. århundret.
-Herregud! -Ja!
Jeg har aldri før vært så lykkelig!
Men vi måtte fortsatt ta en kritisk avgjørelse.
-På én ende av denne... -Er Mörön.
Ja.
Spørsmålet er om vi kjører til venstre eller til høyre.
-Høyre. -Hvorfor høyre?
Fordi jeg er veldig heldig. Og å dra til høyre betyr lykke i Mongolia.
Hva om den bare går hele veien til ingenting?
Den vil ikke gå til ingenting. Den vil gå til en kraftstasjon.
Veien kan gå til Russland. Til en kraftstasjon i Russland.
Den ene enden er en russisk kraftstasjon...
-Den andre har gin and tonic. -Den andre har gin and tonic.
Greit, vi har bestemt oss, la oss bare holde oss til det og ha tro.
Ja, men for å være helt klar, om dette er feil,
vil jeg være den som sier: "Jeg sa det var til venstre."
Ja, det vet jeg. Men jeg vil ha drept meg selv,
så det har ikke noe å si, jeg vil ikke høre deg.
Men vi trengte ikke å bekymre oss, for bare noen kilometer senere
oppdaget vi at det virkelig gir hell å svinge til høyre i Mongolia.
For et himmelsk syn.
Hvor langt unna tror dere den er?
Ti kilometer.
Vel, kom igjen. La oss bli ferdige.
-La oss gjøre det. -Ja.
Det har ikke vært enkelt, har det vel?
-Det har det virkelig ikke. -Å nei...
Det har ikke det. Jeg er helt overrasket over
at vi ikke har drept oss selv eller hverandre.
Fordi, selv om Mongolia har vært en konstant kilde til forundring,
var det å faktisk komme seg gjennom landet
den vanskeligste, mest utmattende, mest krevende reisen vi har tatt.
-Se på det. -Se.
Vi har hundrevis av deler.
De har ikke sendt noe øl.
Eller gin, vin eller noe slags alkohol.
La det ta slutt!
-Det var det jeg mente. -Ja, ok.
May, jeg mistet skoene mine!
Jeg kan redde dette.
Han har veltet den.
Det er helt opp til baken min!
...strømmen tok meg. Helvete.
Men fakta er at vi ikke kunne ha gjort noe av det uten John.
Nei. Han var fantastisk.
Og selv om vi bygget den midt på en slette,
i støvet, har den vært veldig pålitelig.
Det eneste vi måtte gjøre med bilen, var å bytte sikringen,
som tok rundt et halvt minutt.
Men moralen er at om du skal ut på en ekspedisjon
der du er helt avhengig av bilen din for livet ditt, skaff deg en John.
Ja. Se!
Jeg kan ikke. Jeg er så oppspilt og tørst.
Herregud!
Jeg har aldri villet ankomme et sted mer.
Sånn ja, når vi passerer skiltet, er vi offisielt der.
Vi ankommer, vi er fremme.
Vi er i Mörön!
Hallo, Mörön! Vi elsker deg!
Hallo, Mörön!
Vi har reist langt!
Ja! For en reise!
Ja.
Den naturlige følelsen...
Å, dette er vakkert. Jeg liker denne asfalten.
Greit, vi har nå fullført Mr. Wilmans oppdrag...
-Ja... -Vi må gjøre ferdig vårt eget.
-Ja, hvor er puben? -Nettopp.
Ja, ikke sant? Og bare én ting til,
siden vi er ferdige med Mr. Wilmans oppdrag, og denne delen er for oss...
-James, kan jeg kjøre nå? -Ikke snakk om.
-Kom igjen. -Nei, Hammond, det er ikke...
Det er ikke verdt risikoen for at du velter den nå.
Hvilken risiko? Vel, litt.
Der kan være en sving. Det kan stå "Ferdig".
Det blir ingen sving.
Dere har fått all moroa, dere gjorde det spennende, dynene,
fjellene, ravinene, ørkenene
-og skogene... -Ja. Og nå byen.
-James... -Hva er det?
Hvorfor lar du ham ikke prøve, bare så han holder munn?
-Virkelig? -Bare la ham kjøre. Kjør opp her.
-Seriøst? -Ja, helt seriøst, bare...
-Greit. -Kjør inn til siden her.
-Det er din feil. -Ja!
Utrolig.
Greit. Nå får dere se litt kjøring.
Av gårde med oss.
-Vent! Pub! -Hva?
Hva? Jeg har bare kjørt 60 centimeter!
Det er stengt.
-Hva? -Det er stengt.
Den er det.
Det er stengt.
Og etter den store skuffelsen er det på tide å avslutte.
Takk for at dere så på. Ha det.