Hej, och välkomna till ett specialavsnitt av Grand Tour
som utspelar sig i det tommaste,
minst befolkade landet i världen.
Mongoliet.
Vanligtvis när vi åker på såna här äventyr
har vi nån sorts vag idé om vad
vi ska göra, men inte den här gången.
Just det. Inte en aning.
Vi utgick från Mongoliets huvudstad, Ulaanbaatar,
och flög i två och en halv timme över ett område som såg ut så här.
Faktiskt ganska fint.
Inte hotfullt. Men helt tomt.
Det var som att flyga över hela Storbritannien
utan att se en stad, en by,
en väg, en kraftledning, en gruva. Inte ens en bondgård!
Det fanns inte minsta tecken,
utifrån det vi såg från flygplansfönstret,
på att människan någonsin har existerat.
Så här såg väl världen ut
under skapelsen, antar jag.
Sen dumpades vi här.
Vi vet inte varför. Vi vet ingenting.
En timme eller så senare...
Det där är en helikopter.
-Där! Titta! -Ja.
Varför landar den inte?
Vad gör han?
UTGÅNG
-Titta! -Vänta lite!
Titta på det där.
Vad är det han släpper ner?
Det måste vara förnödenheter. Ved...
-Mat. -Tält.
-Hattar. -Hattar?
Ja, man behöver hatt. Det är soligt.
De tänker väl inte flyga hit hattar till oss.
Så han... Han bara åker iväg.
Han tänker inte landa.
Nej.
Innebär det att vi inte kan åka hem?
Tja, James, helikoptern har stuckit.
Och vi är ensamma med tre lådor paj eller nåt.
Vi går och tittar.
Vad vi verkligen behöver är ett transportmedel.
Ja, det vore bra.
Det är nog inte bilar i dem.
-Får det plats en bil i den blå? -Den ser tunn ut.
Den är bara så här bred.
Så det här är nätet som...
-Jag måste ta det. -Man får ta av det först.
Men hallå. Det finns en kofot där, så...
Bra.
Okej, jag lyfter här.
Så, ja.
Akta er.
Jaha...
Vatten.
Härligt.
Vad tusan?
För tusan! Är det en motor?
Det är en motor.
En sorts TDI.
Strålkastare!
-Det där är en bakaxel. -Ja.
Det där är en huvudcylinder.
Jag behöver inte titta i den andra.
Vi har en motor, strålkastare, bakaxel.
Här finns tillräckligt med delar för att bygga en bil!
-Men kom igen! -Ja.
Vad... Här?
Under tiden som de andra två öppnade den tredje lådan
hittade jag en mystisk påse.
Okej. Det där måste vara en vindruta.
-Vilket bekräftar vår tes. -Japp.
-Killar. -Vad fan är det för nåt? En Land Rover?
Vad är det?
Jag har ett brev.
"Närmaste civilisation är en stad som heter Mörön."
Va?
-Vilken överraskning. -Är det sant?
"Den ligger tiotals mil härifrån.
"För att nå den, måste ni bygga ihop innehållet i lådorna.
"Ni har vatten och mat för sju dar."
Vad är det där?
-Det är stan. -Mörön.
-Här är starten. -Vi är här.
Det står att kartan inte är i skala.
Vilken överraskning.
Den har ritats av E.H. Shephard. Titta.
-"Rätt lerigt och trist." -"Förtvivlans djupa flod!"
"Sankmark."
"Massor med träd."
"Skrangliga, vingliga bron, Väldigt stor spricka."
Det var inte så användbart.
Vi måste i alla fall åka mot nordost. Eller hur?
Men hur långt är det?
Det vet vi inte. Det står många tiotals mil.
-Ja, men först... -Vadå?
Vi måste sätta ihop delarna till en bil.
Eftersom det inte fanns några instruktioner
började May och jag gå igenom delarna.
Det här är chassit, eller hur? Men det är i två halvor.
Medan vår mekaniskt odugliga kollega gjorde nytta
genom att gnälla över campingutrustningen.
Det här är ingen säng!
Det är en madrass.
-Det är ingen madrass! -Jo.
När man ber om en madrass på ett varuhus
får man knappast en sån här.
Den tyngsta delen är motorn, som ligger där borta.
Så vi flyttar de andra delarna dit, annars måste vi
-flytta motorn hit. Så gör vi. -Det är en bra idé.
Det kan vara en av dem.
-Jeremy låtsas vara ett spöke. -Jag ska låtsas bli rädd.
För att vara ett spöke, måste man först vara död.
Bra jobbat.
Vi borde lägga ut allting.
Vi kan väl breda ut fallskärmen som skydd
-och lägga allt på den? -Bra idé.
Vi breder ut den som underlag för vår verkstad.
-Om det händer er nåt... -Nej.
-Du, Hammond? -Ja?
Det är en Land Rover-motor, det gillar väl du.
-Är det? -Du, Hammond.
Du, Hammond.
Varför kan du inte hjälpa till? Packa upp nåt.
Du, Hammond. Hammond?
Medan mina kollegor grejade med saker jag inte förstod...
Här står det "Chassi, mittdel."
...så hittade jag min grej.
Hallå!
PROVIANT
Det hade jag inte väntat mig.
Men det fanns ett problem.
-Kan ni lägga ner den? -Ja.
-Det här är en låda med proviant. -Ja.
Ursäkta mig, men jag skulle kunna svära på...
VEGETARISKT
Herregud!
Varför skulle Wilman göra nåt sånt?
För att han är elak. Varför skulle han annars ge oss en bil i delar!
Det bryr jag mig inte om. Han, eller ni två
är fullt kapabla att fixa det.
Men det här är en katastrof!
-Hur många såna har du funnit? -En.
Du kan väl ta hand om matavdelningen?
-Det är en bra idé. -Samla ihop allt på en plats.
-Se vad som finns. -Ja.
Så jag blir projektets mat- och dryckmanager.
-Om du vill kalla det så, ja. -Om du vill, så.
Lite som Robert De Niro i Casino.
Exakt.
Han var kasinots mat- och dryckmanager.
Och jag ska vara mat- och dryckmanager i vårt lilla projekt.
Från och med nu kallar vi dig Robert.
Samla ihop all mat på ett lämpligt ställe...
-Iväg med dig, Robert. -Det är mitt mellannamn.
-Mr De Niro. -Mr De Niro låter utmärkt.
Medan den rasande babianen gick för att sortera mat och dryck,
fortsatte James och jag att packa upp bildelarna.
Vänta lite. Pedalerna sitter fast i den.
BAKAXEL
-Ja. -Så det måste vara mellanväggen.
Och till slut var hela byggsatsen utlagd.
Här ska vi bygga den. Det här är vår verkstad.
Vi har nog ett hundratal komponenter.
Utan att räkna fästanordningar och sånt.
I lä bakom en närliggande kulle, var jag också upptagen.
Okej. Jag har byggt upp lägerplatsen. Två tält här för snarkarna.
Ett där borta till mig, så att jag inte hör dem.
Där är toan och nu ska jag börja med lunchen.
Vilket innebar att göra upp eld.
Ja. Ja!
Snälla!
Bort med växellådan.
-Ja. -Det gick bra på basen.
Så där.
Även om James var väldigt irriterande.
Vänta lite. Låt mig bara tänka var allt det här...
Vi har inte muttrarna och fästanordningarna redo.
Vi fortsätter bara. Vi lägger dem på rad.
Okej. Det där är rätt bra.
-Ta upp den. -Tryck fram den.
-Ja. -Bra gjort.
-Hördu, James. -Tjugoett.
Jag har en metallsnopp.
Kapten Tvångssyndrom var inte på humör för snoppskämt.
Vart sjutton har den tagit vägen?
Det är därför man ska lägga tillbaka dem på samma ställe.
Var la du nummer 19 förra gången?
-För Guds skull... -Hylsnyckeln.
Hitta vilken... skiftnyckel som helst!
Utan minsta hjälp från kameramannens tändare
hade jag lyckats.
Jag har gjort upp eld.
Okej.
Vad har vi här?
Det här är den brittiska arméns proviant. Herregud!
Jag har stuckit kniven genom den där.
Så vatten kan komma in och förstöra det lite.
Tropiska frukter och nötmix. Gott.
Jag kan förneka att den var med.
Lyft.
Den lyfts. Axeln ska vara under, jag sänker ner den...
Det här fixar vi.
-Räta upp den. -Ja.
-Sådär. -Stötdämparen på.
Efter många timmars hårt arbete hade vi nått ett viktigt resultat.
-Den står på egna hjul! -Ett rullande chassi.
Titta på den.
Alltså var vi utsvultna när mr De Niro äntligen kom tillbaka.
-Grabbar. -Hej.
-Jag har med er lunch. -Det var fanimej på tiden.
-Ursäkta, det blev lite sent. -Ja, det är ju snarare middag.
De här är era och den här är min. De var likadana, men...
Vad är det här? Det ser ut som kattspya.
Det ska se ut så. Det är så det är.
Men påsen hade gått sönder lite.
Tyvärr har jag slickat på det här, så det är mitt.
Det är iskallt. Vad har du gjort hela den här tiden?
-Jag kan fråga er samma sak. -Va?
Jag har byggt en stad, ett kloaksystem och en restaurang.
Jag har lagat mat i restaurangen och kommit hit med den.
-Men den är kall. -Medan ni under tiden
har skruvat fast några hjul. Ni har praktiskt taget inte gjort nåt!
Skämtar du? Vi har ett helt rullande chassi.
Vi har en motor. Hur tror du att vi fixade den?
Hur tror du att vi monterade axlarna?
-Okej, starta den. -Man kan inte ens lyfta dem.
Den fungerar inte... Den går inte att köra än.
Vi skulle ha kommit längre,
om vi inte hade behövt rada upp alla de där jäkla verktygen.
-Jag har inte radat upp verktygen... -Jo, det har du!
-Jag har sagt att vi måste ha... -Vi borde ha tillbringat mer tid...
...fästanordningarna på rätt ställe. Annars lägger Hammond
-fel verktyg här. -Ni får en stor påse nötter.
-En stor påse nötter. -Ni talar i mun på varandra.
-Kan ni prata en i taget? -För guds skull...
Den som du behövde låg här i dammet.
Nu tar jag ett beslut.
Hammond är chef för det här bilbygget.
Va!
Du kan inte göra Hammond till chef för bygget.
Du har ingen rätt till det. Vi får rösta.
Hör på. Jag kan inte bygga en bil, så jag är utesluten.
May, du kan bygga en bil, men det kommer att ta ett halvår.
Så du är utesluten. Hammond vet ungefär hur man bygger en bil,
men han kan göra det snabbt. Så han får vara chef.
Han måste få dig att sätta fart.
Okej. Jag gör bara vad Hammond säger åt mig.
Ja. Bra.
Sir, jag vill inte tala utan lov,
men finns det nåt skäl till varför jag inte får göra det
med en förlängd hylsnyckel, sir?
-Sluta kalla mig "sir", och ja. -Bara James.
Han vet inte vad han gör.
Vill nån av er ha en öl? Skulle det lugna ner er?
-Ja. -Åh, ja.
Okej. Jag är mat- och dryckmanager, så jag hämtar öl.
Jag tar gärna en öl, Robert.
Vi drar åt...
Med löfte om öl, lägrade sig åter lugnet.
-Den här borde passa in. -Ja, det gör den.
Vi har två olika längder, nej tre.
Flytta bara på den. Och sen framåt.
Framåt, vänta. Vad är det...
Vänta. Det är en kabel eller nåt.
Där är axelventilen.
Skynda på och fortsätt bara.
-Vad letar du efter? -Vad gör du?
Jag har letat överallt. De har inte skickat nån öl.
Eller gin, vin eller nån sorts alkohol.
-Allvarligt? Är det ett skämt? -Ja.
Nej, jag är allvarlig.
Finns det ingen, allvarligt?
Ingen öl. Ingen alkohol alls.
Och vi är sju dar bort!
Det tar sju...
Och klockan är sex.
Hur lång tid kommer det att ta för er att bygga den?
-Tja... -Klockan är nu fem över sex.
Vi kommer inte kunna bygga klart den tills ikväll, eller hur?
Vi kan inte ha den färdig ikväll.
Sporrade av den katastrofala alkoholsituationen...
Mellanväggsstöd.
...satte Hammond och jag fart.
Och sen, trötta och hungriga, gick vi till lägerplatsen
för lite mer av De Niros gourmetmat.
Okej, vad vill ni ha till kvällsmat?
Vad finns det?
Ni kan få en enkel chokladdryck.
-Till kvällsmat? -Tja...
Kakor, frukt.
Än en gång. Till kvällsmat?
Det var inte jag som ordnade det här.
Det finns nåt currybaserat. Vill ni ha det?
-Jag gillar inte curry. -Du gillar visst curry.
Nej.
Du är bara besvärlig, Hammond.
Du är på dåligt humör för att du inte är full.
Jag tror inte att man ska laga till det så här.
Det ska man inte. Man ska lägga dem i kokande vatten. Jag orkade inte.
Varför gjorde du inte en ställning för kastrullen över elden?
Man häller i lite vatten den, och sen...
Vem byggde lägerelden? Du.
Varför gjorde du inte en upphängningsgrej för kastrullen?
Av vad? Berg?
Herregud.
-Det är fortfarande iskallt. -Bra.
Inte bara var kvällsmaten kall och hemsk, det var långtråkigt också.
Vad pratar folk om när de inte dricker?
Jag vet faktiskt inte.
Du har en poäng.
Brexit, antar jag.
Vi har arbetat tillsammans i många år nu.
Men vi har alltid haft nåt att säga.
Ja. Men det kanske delvis beror på att vi aldrig minns
vad vi sa förra gången, så vi säger det igen.
Ja, så är det nog.
Du menar att vi bara upprepar samma sak...
-Ja. -...varje kväll de senaste...
-Jag tror det. -Det är möjligt.
Eftersom vi inte hade druckit nån sprit,
vaknade vi nästa morgon och såg tio år yngre ut.
Redo?
Sänk den lite till.
Hammond och May gick för att jobba.
-Det här är takbyggsatsen. -Det är den.
Sen kom jag med en härlig vattenfrukost.
Det som ni har byggt
verkar ha en central förarplats.
-Ja, det har den. -Ja.
-Och mittmotor. -Ja.
-Det är en McLaren F1. -En McLaren.
Förutom att den har fyrhjulsdrift, så den har lite Lamborghini i sig.
När ni sätter på karossen...
Det är en bra tanke. Men det finns ingen kaross alls.
Nej. Vår plan är att improvisera nån sorts kaross av träet
från spjällådorna. Det är det enda som vi kan använda.
-Bygga en kaross av lådorna? -Det är allt vi har.
-Ja. -Rött, vitt och blått.
Säg inte rött och vitt, för det påminner mig om vin.
Nej, rött, vitt... Det finns rosa vin.
Drinkar är genomskinliga. Det är gin.
Det är bra för en. Det är hälsosamt.
-Det är en naturprodukt. -Det har varit bra för dig.
Sen började James och Richard jobba på de oljiga momenten.
Ja.
Och eftersom det inte krävdes några särskilda färdigheter
fick jag lov att hjälpa till med att göra karossen.
Jag har gjort en dörr!
Ja, det där är en dörr. Briljant!
Jag är en dörrtillverkare.
Under tiden som han började göra en till...
Trampa fyra eller fem gånger och håll ner den.
Inga bubblor, bra.
...jobbade Richard och jag med bromsarna, strålkastarna och taket.
Vi måste bara sträcka det
och knyta fast det i hörnen och så.
Det kommer att skydda från solen.
Vår plan var att bli klara och ge oss av tidigt på eftermiddagen.
Men framåt kvällen verkade situationen inte lovande.
Så alla de där kablarna måste kopplas in?
Ja.
Vi har inte fått på bakljusen än. Det finns massor med kablar.
Men det finns ingen chans att vi ska få det klart ikväll.
-Nej. -Nej.
Igen.
Det stod i brevet från mr Wilman
att det var tiotals mil till stan som heter Mörön.
Hur långt? Allvarligt?
Ärligt talat, har vi ingen aning.
Så det kan vara 80 mil?
Ja. Antagligen mer.
-Mer? -Va?
Hur mycket av det är på vägar där vi kan ta oss fram?
-Inget. Noll. -Noll!
-Finns det inga vägar? -Nej.
Men vi har ett terrängfordon.
Jag vet. Men vi har bara proviant kvar för typ fem dar?
Ja.
Om vi kommer härifrån imorgon.
Vi måste åka minst 15 mil om dan.
-Ja. -I terrängkörning, med den där.
-Ja. -Annars svälter vi ihjäl.
Ja, om det är 80 mil. Tänk om det är 90?
-Vi måste åka snabbare. -Vi vet inte.
Allt vi visste var att vi måste sova en natt till
på mr De Niros hotell,
och använda mer av vår värdefulla proviant.
Det där är huvudsäkringen från batteriet, eller hur?
Ja.
Nästa morgon gick vi upp klockan 05.00 för att jobba färdigt.
Här finns tekniska grejer.
Vi hade byggt två bagageutrymmen för all vår utrustning...
Inget ska slösas. Allt ska tas med.
...och sen var bilen färdig.
Och eftersom våra liv hängde på att den inte gick sönder,
bestämde Jeremy och jag i hemlighet att Hammond aldrig skulle få köra den.
Okej. Nu gäller det.
Nu kör vi.
Ja!
-Herregud, den funkar! -Bra, okej.
En viktig sak, James.
I Mongoliet, när man startar en resa, måste man göra en högersväng.
-Va? -Är det sant?
-Ja. Det är sant. -Är det en grej?
Ja. Det är en grej som de kör med.
Varje gång? Vart man än ska åka?
Varje gång. Om man startar en resa, kör man höger.
-Okej, nu kör vi. -Vill du?
Nu gäller det.
-Jag kör. -Höger, James, höger!
-Vänta. -Va?
-Höger. -Så det är alltså en grej.
Vänta.
James! Du kan inte... Du åker till vänster.
Vänta, hjulen är för...
Sväng, bara. Sväng till vänster. Och kör.
Styrningen är omvänd, Hammond. Hur lyckades vi med det?
-Vad menar du med omvänd? -Jag svänger till vänster...
Nej, det gör du inte. Du åker rakt fram...
Sväng åt andra hållet, då.
Okej, jag svänger åt andra hållet. Jag svänger till höger
och den åker till vänster.
-Så jag måste hålla... -Vänta.
Vad har ni hållit på med de senaste två dagarna?
Vi har felmonterat de hydrauliska ledningarna till styrningen.
Vi fixade det lilla problemet och satte av igen.
Den fungerar! Här åker vi!
Vår bil är fantastisk!
En fin kärra.
-Inte illa, va? -Den är fantastisk.
Kan vi göra ett försiktigt bromstest?
Ja. Okej, nu.
-Var det bra? -Kom igen!
Det var faktiskt inte illa.
Vem som än gjorde dem, gjorde det bra. Bra jobbat.
Det var väl du?
Nej. Men dörrarna är min förtjänst.
Och registreringsskyltarna.
Vi hade ingen aning om hur långt det var till Mörön,
och vi visste inte hur vi skulle ta oss dit.
Men enligt mr Wilmans dumma karta
skulle vi först och främst åka mot sandgropen.
SANDGROPEN START (MITT I INGENSTANS)
-Ser du mellan de två... -Ja.
Bergsdalen. Rakt mot dalgången.
Medan vi rullade på blev det snart uppenbart
att om Jeremy hade besvarat frågor om Mongoliet
i Vem vill bli miljonär? kunde han ha fått några rätt.
-Får. -Fårskallar.
Vet ni hur man dödar får i Mongoliet?
-Nej. -Nej.
Vill ni veta? Din dörr har öppnats.
Ja.
-De gör ett snitt i nacken. -Ja.
Sticker in handen,
tar tag i aortan på hjärtat och klämmer åt den tills djuret dör.
Tydligen gör det att fåret känner sig sömnigt.
-Sömnigt? -Jag är inte säker,
men om nån gjorde hål i min nacke och satte in handen
och klämde åt mitt hjärta, skulle jag nog känna mig sömnig.
-Nej. -Nej.
Oj, titta! Kor eller jakliknande djur.
Visste du, Hammond,
att man kan gör vodka av jakmjölk?
Hur mjölkar jag en jak?
Till slut började vi klättra uppför bergssidan.
Hur snabbt kör vi?
Ingen aning.
Trettio kilometer i timmen. Den här gamla motorn var den
som körde fast under terrängkörning på grund av turbon, eller hur?
Det var den här som folk klagade över när de satte in den i Defender.
Så den har ingen superkraft, va?
Nej, men de är långlivade och riktigt tuffa motorer.
Vänta lite.
-Wow! -Herregud!
Se på det där.
Det här är sandområdet.
Vad stort.
Det var en liten, fristående del av Gobiöknen.
SANDGROPEN
Men ändå skulle den bli det första riktiga testet
för vår snabbt ihopskruvade bil.
Där är en liten flod.
-Det borde vara... -Jag ser den.
Ska vi köra upp där hästen står?
Hästen pissar.
Men det kommer ut mjölk. Hur är det möjligt?
Nej, det är kiss.
Bra. Okej, upp med dig.
Sådär, ja.
Vi hade kommit till sandens rand,
och det var dags att åka in.
Okej, vänta. Jag tar fram kompassen.
Vi kommer att behöva den nu.
Jag sätter målet på N, eller hur?
Och sen kollar du var nordost är.
-Det är... -Den vägen?
Ja.
Bilen hade en lågväxel, men eftersom motorn var lite svag
gick Hammond och jag ut för att reducera vikten
och började klättra uppför den första sanddynen till fots.
Hammond. Öl.
Men det var värt besväret.
Åh, milda makter...
Det är så vackert.
Jag väntade mig inte det här. Det är som en svunnen värld.
Vi beundrade utsikten
medan världens bästa terrängförare började sin klättring.
Sjutton!
Vad synd att han missar utsikten på grund av sin inkompetens.
-Ja, för... -Vi har redan bevisat att bilen fungerar.
Ja, det är inte bilens fel. Det är han som klantar till det.
Hammond gick för att leta efter en väg som James kunde använda,
medan jag beundrade omgivningarnas majestätiska skönhet.
Det sägs att det här är Asiens mörka hjärta.
Det är kanske därför som ingen kommer hit.
Men titta bara.
På bara 20 år skapade Djingis khan
det största imperiet i världen.
Varför då? Han var inte precis trångbodd här.
Jag vill egentligen inte åka till en stad.
Oj!
Sa kameramannen.
Vi är verkligen bra på vildmarksfotografi, eller hur?
"Oj!"
Här kommer vi.
Med Hammonds hjälp kom James äntligen upp för sanddynen.
Ja, kom igen! Kom igen, kom igen!
Fortsätt. Fortsätt kör! Se upp för sänkan.
Ja!
Men sen blev det tuffare och tuffare.
Kom igen.
-Det var det jag menade. -Jaha, okej.
Okej. Dags att gräva.
Ja!
Försök ta dig upp där.
Backa upp den, James.
Inte nu igen!
Det måste gå.
Ja!
Det funkade!
Till sist, efter mycket grävande och sicksack-åkning,
nådde vi mer kompakt sand.
Ja, nu går det framåt!
-Ja! -Rakt en bit.
Grönområde!
Där är det.
-Vi är räddade! -Grönområde!
Gropigt.
Vänta. Stanna. Jag ser ett problem.
Okej. Mellan oss och vårt mål ligger...
-En rejäl nedförsbacke. -En klippa.
Det där går bra, James.
-Jaså? Ja, bara fint. -Det går bra. Den ska vara sådär.
-Bra. -Den är lite hög.
Det går bara fint. Kör du.
Ni är för roliga. Väldigt roliga.
När vi hade korsat sandområdet
gjorde vi en paus för att fira.
Här är vi nu, vår första framgångsrika överfart
av den stora Gobiöknen, eller del av den, med den där bilen.
Men vänta lite.
Va?
Jag funderar på en sak. Ser ni floden där borta?
Ja.
Det är floden vi åkte över för att komma till Gobiöknen.
Och vi har kommit fram 300 meter bort från floden
där vi åkte in i öknen.
Jag har dåliga nyheter, James.
Vi är fortfarande söder om Gobiöknen.
Istället för att försöka köra igenom den igen,
beslöt vi oss för att modigt köra runt den.
Vi slätar över det faktum att vi har gjort ett katastrofalt misstag
och hamnat där vi startade, och bara kör runt...
-Vi kör runt österut, eller hur, Hammond? -Ja.
Tror ni att det här räknas som väg i Mongoliet?
-Jag misstänker det. -Jag tror det.
För vet ni hur många asfalterade vägar som det finns i hela landet?
-En? -Två.
Det kan inte vara sant!
Utanför städerna, finns det bara två asfalterade vägar.
Gropigt.
-James! -Se upp för gropen! Gropar!
-Nej! -Det är inte...
En sak jag oroar mig för är att få hemorrojder av de här sätena.
Det är en reell risk.
Får man hemorrojder av hårda säten?
Ja, av att studsa och kana.
Men det finns en mongolisk kur för dem.
Döda en varg,
ta bort anus och riv ner det i din mat.
-Jag tror inte... -Är det sant?
Ja, allvarligt. För de tror att vargar aldrig får hemorrojder. Så...
För att ingen varg någonsin har sagt: "Aj, mina hemorrojder"?
"Aj, mina bakbölder."
Grop!
Medan Jeremy fortsatte att underhålla oss med intressanta fakta om Mongoliet...
Jag vet att en av Djingis khans kavallerister kunde skjuta en pil
i ett murmeldjurs huvud på 75 meters håll, i full galopp.
Det började bli mörkt.
Men eftersom vi hade avverkat så få kilometer, var vi tvungna att fortsätta.
Temperaturen sjunker kraftigt.
Var är värmaren?
Just det. Det finns ingen.
Kom igen. Det måste...
Det kan vi tacka mr Wilman för.
Grop!
Snart såg vi inte längre vart vi åkte.
-Är ni redo för lite ljus? -Ja, är det den här... Kanske.
Så där. Ljus.
-Ja! -Där är de!
-Vänta. -Oj, bilen dog.
-Den dog. -Problem.
Ingen panik.
Ingen panik. Handbromsen, mr Hammond.
-Vi har förlorat all elektricitet. -Säkring.
Vi satte på strålkastarna och...
Det var nog det som slog ut säkringen.
Huvudsäkringen hade gått sönder, så vi bytte ut den
och med släckta takljus
fortsatte vi vår färd in i det kalla okända.
-Vi sjunger en sång. -Nej.
Ivriga att komma längre, slog vi inte läger förrän ett på natten.
Och sen, efter ännu en kall natt av frost och misär,
funderade vi på hur vi kunde göra vår bil bekvämare.
-Är ni stela? -Herregud, ja.
Nacken, ryggen, benen. Alltihop.
Vi får göra stöd för ländryggen
med våra hoprullade luftmadrasser.
Och jag föreslår, efter gårdagens upplevelser, att vi använder lite
av det överblivna skumgummit för att göra sitsarna mjukare.
Vet ni vad jag tänkte på i natt?
-Vadå? -Vi borde ge vår bil ett namn.
Jag har funderat på det. Jag kom på "Djingis-bilen."
-Det är riktigt bra. -Inte illa, va?
Det enda problemet är att Djingis var en rätt stor mördare.
-Ja, han var väl det? -Ja, han hade mördarfasoner.
Han dödade 34 miljoner.
Då döper vi den inte efter honom.
Det är ett problem till.
-Rätt våldtäktig. -Han var väldigt våldtäktig.
Han var tidernas våldtäktigaste man.
Ja, det var han.
Vet ni... Och det här är sant.
En av 200 människor idag
kan spåra sina anor till Djingis khan,
alltså tills hans säd.
Hur hade han tid att kriga?
Han måste ha varit full av sperma.
Under tiden som modifieringarna fortskred, kom vi på ett namn som vi gillade.
John.
John är ett bra, solitt namn. Det är bra. Det är ärligt och opretentiöst.
-Pålitliga människor heter John. -Ja.
John Lewis.
-Det är ett pålitligt varuhus. -Är det?
Exakt, bara för att det heter John.
Med förbättrad komfort och John döpt,
gav vi oss iväg i jakten på nästa landmärke.
Vattenleden.
TVILLINGSJÖARNA VATTENLEDEN
Men Hammond var inte nöjd.
Varför kör du?
Du körde ju igår.
Nej, det gjorde jag inte.
-Du körde igår. -Nej.
Han minns ingenting, eller hur?
Ditt minne börjar bli dåligt, Hammond.
Jag körde inte. Jag har fortfarande inte kört den.
För att försöka distrahera Hammond
berättade jag några fler anekdoter om Mongoliet.
På 1200-talet kunde Djingis khan
skicka meddelanden
från ena sidan av sitt imperium till den andra på fyra dar.
En ryttare kunde rida 40 mil om dan.
-Med hästbyte? -En ryttare. Ja.
Han galopperade i fyra mil.
Ett par kilometer innan nästa häststation
blåste han i hornet. På så vis var hästen redo.
Han hoppade på utan... Bara från den ena hästen
till den andra och fortsatte.
Ryttaren kunde rida 40 mil på en dag.
Så hur många hästar hade han?
-Över hela imperiet? -Ja.
Trettio miljoner.
För att hålla Hammonds lilla hjärna distraherad från att vilja köra,
lät vi honom sköta navigeringen, och konstigt nog, gjorde han det bra.
TOMMA INTET ÖKENUTSIKT
Vi har de här två bergskedjorna.
Vi kör vänster och vattenleden kommer att vara där borta.
Gissa vad? Han hade rätt.
VATTENLED
Det visade sig vara en flod som vi måste korsa.
Vi kan inte komma upp där.
Där borta går det nog.
Jag väljer omsorgsfullt min rutt.
Man behöver inte låg växel, man behöver en skicklig, precis förare.
-Det där blev fel. -Jösses.
Varför gjorde du så här mot oss?
Resten av dan kommer att bli jäkligt jobbig, din mupp.
För att undvika det, gjorde vi upp eld,
torkade våra skjortor
och fortsatte sen vår färd ut i intet.
Efter ett tag kom jag på mer fakta om Mongoliet.
Det är ungefär lika stort som Spanien, Frankrike, Tyskland, Tjeckien,
-Italien, Rom, Irland, tillsammans. -Tillsammans.
-Lätt lika stort som... -Och tomt.
Tre miljoner människor. På ett område lika stort som Västeuropa.
-Ja. Häpnadsväckande. -Ja.
Medan solen varsamt värmde oss fortsatte vi framåt
i jakten på Tvillingsjöarna.
TVILLINGSJÖARNA VATTENLEDEN
Tills navigatör Hammond föreslog
att vi skulle åka upp på en kulle för att se var vi befann oss.
Den ser brantare ut härifrån
än den gjorde därifrån.
Det är en liten kulle.
Men snart...
Axeln klampar.
-Rejält axelklamp. -Ja, rätt illa.
Okej. Stanna.
Jag har stannat.
-Okej. Vi måste kliva ur. -Varför det?
Jag är den enda som har kört John i uppförsbacke
och jag tycker att den är för brant.
Okej.
-Du klarar det! -Det är bäst det.
-Ja! -Kom igen, John!
-Wow! -Kom igen!
Han hoppar uppför kullen som en kanin.
Vilken syn!
Vilken bil du är, John.
Bra.
-Ja! -Det är otroligt.
Den internationella bergsklättraren John
har skakat av sin egen bromspedal, men klarat det.
Det är den allra första bilen som har hoppat uppför en kulle.
Tack vare Johns otroliga insats
kunde vi nu se vad som var vad.
Vad bra, Hammond. Inga sjöar.
Nu kan vi i alla fall utesluta det.
Vi vet att den inte är här. Så den måste vara nån annanstans.
-Ja, det är den. -Exakt.
Nej, nej, jag menar att det är den.
Exakt! Där är den.
Så nu vet vi var vi är, i förhållande till den.
TVILLINGSJÖARNA
Nu när vi hade hittat tvillingsjöarna kunde vi planera nästa etapp.
"Några träd" finns mot nordost, titta.
Och där är "Gropiga ängen". Det är definitivt nordost.
GROPIGA ÄNGEN TVILLINGSJÖARNA - NÅGRA TRÄD
Efter en skön runda runt sjöarna och förbi Några träd,
anlände vi till slut till Gropiga ängen,
vilket inte lät så illa. Men...
Jösses.
Helvete också!
Verkligen gropigt.
Jäklar.
Jag kan inte se på kartan hur långt den sträcker sig,
men det ser ut som för evigt.
-Här har vi en jämnare bit. -Ja.
Njut av det här, mina herrar.
Jag är rädd att det är över.
-Herregud. -Ja, den var enorm.
Jävla skit.
-Hela 35 minuter så här. -Ja.
-Låt det ta slut! -Herregud!
-Där slutar det. -Jag vet, det är 300 meter bort.
Mitt bäcken gick ur led, om det är möjligt.
Det hoppade tillbaka igen.
Herregud...
Det är 80 mil. Säg att vi har kört 20.
-Om vi ens har kört 20. -Ja.
Vilket nog stämmer ganska bra.
Tänk inte på det.
Sextio mil till utan att sova, dricka
och köra över sånt där.
Helvete också.
Hur kan man kalla det för en äng? Det är ingen äng.
Det var säkert Djingis khan som hittade på den för sina ovänner.
"Antingen kan min soldat sticka sin hand upp i ditt anus
"och dra ut ditt hjärta därifrån, eller så kan ni köra över den här."
Hämta hit soldaten.
Ja, ta hit soldaten.
När kvällen kom, utbyttes ett obehag mot ett annat.
Jag fryser.
Va?
Jag är jättekall. Vinden ligger på här.
Jag kör snabbare än du gjorde igår.
Jag körde inte igår!
Vad är det för fel på honom?
Otaliga kilometer senare nådde vi äntligen vårt nästa landmärke.
Oj, där är Läskiga hyddan.
LÄSKIGA HYDDAN
Vad är det? Den måste ju användas till nåt.
Ja, den måste ha nån mening.
Det som är irriterande är att vanligtvis skulle vi googla det
och sen med lärda miner säga
att vi vet vad det är och tala om det för tittarna.
Men nu måste vi säga: "Vi har inget internet.
"Det har ni, kolla upp det. Hydda, Mongoliet."
Om det är okej, vill vi att ni slår upp det,
och sen föreställer er att vi ger er den informationen
-med lärda miner. -Jag gör det.
Bara lägg till orden.
Det är fascinerande. Tack för att du berättade om det här.
-Va? -Se på det här.
Det ser ut som ben och snöre.
-Den är riktig. -Jag vet.
Det är en mongolisk pilbåge.
Får upphittaren behålla den eller får jag den?
-Upphittaren behåller den. -Jag bara kollade.
Vi vet inte vad det här är för nåt, eller hur?
Nej. Ska vi slå läger här?
För det är fortfarande ljust. Borde vi inte åka lite längre?
Vi åker lite till. Klockan är bara halv sju.
Om vi slår läger här, vad gör vi sen?
Vi har tältet uppe vid åtta och elden tänd tio över.
Vad ska vi göra därefter?
Tja, vanligtvis super vi och tänder eld på den.
-Ja. -Men det kan inte hända.
Jag vet, men jag kommer inte att kunna stå emot.
Jag tänker inte... Vi åker ifrån det här.
-Vi åker bort från Läskiga hyddan. -Ja.
Så den strålande kvällen gjorde vi så, tills...
Du har kört i 12 timmar i sträck, Jeremy.
-Ja. -Och du har gjort det jättebra.
-Du måste vara helt slut. -Nu börjas det.
Vet du vad, varför kan inte jag...
-Ja, ja, då! -Verkligen?
Jag kan inte sitta här och lyssna på det här tjatet längre.
Menar du det? Gärna. Bra. Tack.
-Verkligen? -Ja, han tjatade ju så.
-"Får jag köra?" -Det är inte mer än rättvist.
"Får jag köra? Jag vill köra.
-"Jag byggde den. Jag vill köra." -Tack så mycket.
Ettan är mot James...
-Ja! -Vänta lite. Stopp, stopp!
Va?
Jag tänker bara. Vänta. Det här är en helt perfekt plats.
-Han har rätt. -Varför slår vi inte läger här?
-Det här är en perfekt lägerplats. -Va?
-Titta, vilken utsikt. -Vilken utsikt.
Till och med du måste medge att det är en perfekt lägerplats.
Stäng av motorn, Hammond. Vi slår läger här.
Efter det beslutet, tände Hammond och jag eld
och inväntade att mat- och dryckmanagern skulle bjuda på sin magi.
Jag hindrade dig inte från att köra.
-Jo. -Hur då?
Ni bestämde att vi skulle slå läger här.
Men kom igen. Du måste medge att det är perfekt...
Inte ens du kan vara kritisk mot den här platsen,
-och du älskar camping. -Ja, det är fint.
-Det är perfekt. -Men det finns massor av fina ställen där.
-Killar. -Jag kan... Va?
Har ni sett proviantlådorna för ikväll och imorgon?
Nej, det är din avdelning.
Jag vet, men jag la dem i den där lådan i morse.
De är borta. Allt vi har är kvällsmål dag sex,
vi har sexan,
och ett kit för att baka bröd med mjöl och ris.
Men vänta lite. Var stod proviantlådorna?
Jag trodde att de låg i lådan där bak.
Jag har haft dem där hela tiden.
-Den till höger. -Ja.
Locket på den hoppade upp och ner när du körde som Pac Man förut.
De föll säker ut.
Det är riktigt illa.
Ja, men vi har proviant sex som är till i övermorgon.
Vilket är tomat- och pastasallad,
thailändsk kycklingsoppa, tomat- och pastasallad.
Jag ber om ursäkt. Nej, det stämmer.
Ta det lugnt, vi har två påsar pulverkaffe
och ett paket kaffegrädde.
Du kan inte... Jag kan inte tro på det här.
Jag har letat överallt, men...
Var de såna lådor?
Ja, det var exakt likadana.
Hade du spänt fast dem där?
-Nej! De låg i lådorna. -Jag tog av hjulrampen idag.
Var det nåt ovanpå den där? För allt har ramlat av.
-Alltihop. -Jag la det inte där.
Fan också. Är du säker...
Jag är 100 % säker. Jag har letat överallt.
Om vi är försiktiga, har vi... Hur många kvällar finns det för?
Han tror att det tar tre kvällar till, och det finns tre påsar.
Så det blir en tredjedels påse var.
-Ja. -Och en påse innehåller...
Hur mycket? Sextusen kalorier.
Ja, det är högt näringsvärde i dem,
för de är för soldater. Så vi kan väl dela på en?
Det ordnar sig alltid. Vi bara låtsas som ingenting
och äter upp alltihop. Det är min filosofi.
Nästa morgon, efter ännu en nykter och sömnlös natt,
blev det uppenbart att bristen på alkohol hade en konstig effekt
på en av mina kollegor.
Vad gör du?
Jag har en idé. Det regnar ju. Vi behöver vindrutetorkare,
och vi har ingen. Så jag tänkte bygga en.
Jag har det här gummit och lägger det mellan två träbitar.
Stor träbit där bak.
Vi kan använda den som vindrutetorkare med ett snöre.
Vad är det för oväsen?
Det är bara nån som har kidnappat Richard Hammond och ersatt honom
med en som liknar honom. En som gick upp tidigt, fick en egen idé
och utför den själv. Det är en vindrutetorkare.
Och du lånade min bok om Mongoliets historia igår kväll.
Den är väldigt bra. Jag har precis kommit till munkarnas besök.
Första gången de kommer hit och möter den mongoliska kulturen
som dittills var helt okänd.
Men jag måste fortsätta med det här. Jag är nästan klar. Så...
Ett litet problem med den nya dynamiska Richard Hammond...
...är att han kan få minnet tillbaka. Den nyktra Richard Hammond.
Jag förstår vad du menar.
Bara för att vara överens, när körde han?
-I förrgår? -I förrgår.
-Okej. -Och igår kväll.
Ja, just det. Okej. Bra. Så det är min tur, va?
Ja, det är din tur.
Har han verkligen gjort en vindrutetorkare?
Ja. Och den verkar fungera.
Han får följa med nästa gång med.
Sen gav vi oss iväg och exakt 17 sekunder senare
återgick samtalet till huvudämnet.
Igår kväll drömde jag om ett glas vin.
-Drömmer du om vin nu? -Jag vet. Det var ett Sancerre.
Det hade en fantastisk syra i början och
ett par sekunder senare en sorts
värme i gommen. Det var fantastiskt.
Och när jag vaknade och det inte var sant nästan grät jag.
Vet ni vad vi skulle kunna kalla bilen för, istället för John?
-Vadå? -"Rehab."
Snart började regnet ösa ner.
Vilket innebar att det var dags för professor Hammonds uppfinning.
-Vad fan är det där? -En vindrutetorkare.
Nu, mot mig, mot dig.
Mot mig, till dig.
Mot mig.
Vi måste inse fakta, Hammond.
-Den fungerar inte. -Mot mig.
Mot dig.
Mot mig.
Den funkar inte, va?
Det regnar kraftigt nu.
Vad händer ovanför mig? Titta. Det...
-Ovanför dig? -Titta.
Oj!
Mina damer och herrar, jag är rädd att James har kissat på sig.
Vi får jobba på det här.
Det kan väl inte regna hela dan?
-Jo. -Jo.
Regn före sju, slutar klockan elva.
Jag tror inte att det är så i Mongoliet. Det stämmer bara i Cotswolds.
Men vad är det där?
Titta på den där bergskammen.
Se på den där konstiga bergskammen.
Vi hade snubblat på en enorm geologisk ärrbildning.
Som verkade fortsätta i evighet.
Jag läste faktiskt om det i en bok innan jag kom hit.
Förr i tiden fanns det här en lika stor sjö som den andra,
den vi slog läger vid igår kväll.
Men 1905 var det en jordbävning här.
En riktigt katastrofal jordbävning.
Sjön blev som uppslukad, den försvann helt enkelt,
och en 40 mil lång spricka formades på jordskorpan.
Men lyckligtvis hände det här enorma jordskalvet i Mongoliet.
Så antalet förolyckade var 15.
Medan jag förundrades över jordens kraft,
lagade och förlängde professorn vårt tak.
Om vi sätter två stänger tvärs över, och du drar det mot dig...
Det där var bättre.
Därefter återupptog vi vår resa, och eftersom Väldigt stor spricka
fanns med på vår Nalle Puh-karta
visste vi att vi strax skulle komma till trähuset.
VÄLDIGT STOR SPRICKA
Det står inte vad det är för sorts hus.
-Kan det vara en pub? -Tja...
-Det kan vara det. -Exakt. Eller bara en spritaffär.
Om det är en pub, är den 160 kilometer hög. Så vi lär inte missa den.
Åh, nej. Den här puben är större än Gobiöknen.
Ja, då borde vi se den.
Den borde även ha ett bra spritlager, det kommer den att behöva.
Eftersom vi inte bara kunde prata alkohol,
försökte vi tänka ut andra samtalsämnen.
Jag gjorde en bajskorv igår. Jag tittade ner på den
och den var i två lager och en liten bit stack upp.
Och när jag tittade ner på den, landade en fluga på den.
Den tittade på mig och verkade säga: "Nu är det här mitt palats."
Och senare var samma fluga i ditt tält.
När det ämnet var avklarat, återupptog vi mitt nya favoritämne.
Inser ni att Djingis khan
var tidernas största militärsnille?
Men en fullständig skitstövel.
Ja, en fullständig skitstövel. En gång erövrade han en stad
och högg av alla huvuden på kvinnor, barn och katter
och byggde en pyramid av dem.
Katter var ett trevligt drag.
Ja. De andra räckte inte till. Han behövde lite utfyllnad.
Så han skar av katternas huvuden.
Det var en varning till nästa stad.
Nästa stad skulle säga: "Okej, vi ger oss."
"Mr khan, vi har sett ert CV och du får stan."
-"Och allt som finns i den." -"Varsågod."
Men det har aldrig funnits ett större militäriskt snille.
Det romerska riket i jämförelse med det mongoliska imperiet
var bokstavligen ett dammkorn.
Hans sträckte sig från Gula havet till Donau.
I det här ögonblicket avbröts vårt samtal av en rolig sak.
Herregud!
Oj!
Kan vi visa det med filmkameran?
Jag vet inte om vi kan vända den lite.
Det där är vår filmbil.
-Den sitter fast. Sitter vi fast? -Inte John.
-John sitter inte fast. -Nej.
Eftersom vi behövde vårt filmteam för att göra resan mödan värd
måste vi rädda dem.
Känner du dig lite självbelåten?
Mycket, faktiskt.
-Okej, nu kör vi. -Ja, de är redo.
Tre, två, ett. Släpp kopplingen.
-Vi är loss! -John grejade det!
John lyckades!
John har dragit upp den massproducerade Toyota Land Cruiser
upp ur leran.
Här är ett meddelande till er alla: Köp mongoliskt!
Fulla av självbelåtenhet fortsatte vi vårt sökande efter träpuben.
Snart blev vi istället fulla av förtvivlan.
Usch, vad kallt.
Hur kan temperaturen variera så mycket, så snabbt? Det är otroligt.
Herregud! Det är för att det är kustlöst, eller hur?
-Det finns inget hav som mildrar. -Exakt.
Men strax därefter blev vi glada.
Vad är det där?
Pub. Det är puben.
Det är första gången på två och en halv dag
som jag hyser hopp.
-Vad vill du ha? -Whisky!
Jag tar en varm glögg.
Nej, brandy. Jag vill ha brandy.
Vad sägs om King's Ginger?
Herregud! Ja!
-Där är dörren. -Ja.
-Dörren. -Just det.
Tre stora öl, finaste sorten, tack.
Låst?
Stängt kanske.
-Det är inte öppet. -Han kanske inte är vaken.
-Hallå? På mongoliska. -Hallå?
-Vänta. -Hallå?
Åh, nej. Vänta.
Det är tomt.
-Det är det, va? -Det är övergivet.
-Hungrig, väldigt hungrig nu. -Ja.
-Och fuktig. Det glömde du. -Väldigt fuktig.
Ni vet andra tv-serier med upptäcktsresanden och så.
Menar du Bear Gryllis?
Ja, de gnäller inte.
Nej, de gnäller inte, för de går tillbaka till hotellet på kvällen.
De bor på hotell.
"Oj, jag jagas av en björn."
Som är en man i björnkostym.
Och sen går han till hotellet.
Medan vi är dumma nog att sitta i en hembyggd bil
i minus 40 grader utan dricka eller mat
och inget mål i sikte på den här resan.
Jag börjar faktiskt tröttna.
Men flera hemska timmar senare blev vi glada igen.
Vänta lite. Är det där...
Det är en väg.
Det är den första riktiga vägen vi har sett.
-Den måste gå till Mörön. -Det är det enda stället som finns.
Varför skulle man göra sig besväret att bygga en väg
om den inte leder till stan?
-Det är en väg! -Det är den här!
-Den går till Mörön. -Vi är på vägen!
Vi ökar farten lite.
Vi kommer att sitta på en pub ikväll! Vi åker raka vägen!
Herregud!
Jag har aldrig varit så lycklig i hela mitt liv.
-Det är en bro. Ser ni? -Det är en bro.
Det är en bro.
En riktig bro.
Bron visade sig vara Skrangliga, vingliga bron.
Men skranglig var lite av en underdrift.
Men det var inget problem för John, som helt enkelt hoppade över floden.
Hans särdrag. Och nu tillbaka på vägen.
-Det funkar. -Här kommer vi.
Här kommer vi, Mörön!
-Ja! -Med kaninhopp!
Ja! Va?
Den glädjen var kortvarig.
Varför tog den bara slut?
Anledningen till att vägen tog slut var på grund av nästa landmärke.
RÄTT SUMPIGT OCH SORGLIGT
Vilket vid en noggrann titt visade sig vara
helt oframkomligt.
Men Ior gillar sorgliga sankmarker, så...
-James, kör inte in! -...fågelvägen.
Välj en rutt.
Det här är bara samma sak som vi gjorde igår.
Sakta ner!
-Det här är inte... -Sakta ner!
Det går bra. Det är en terrängbil. Den är fullkomligt kapabel
-till sånt här. -Nej, det är den inte.
Stanna bara. Stanna. Det är idiotiskt att köra här.
Det har ösregnat hela natten och hela morgonen.
Det kommer att bli rena träsket. Vi måste ta oss till de där bergen.
Vi letar efter en stig och hittar en väg runt.
Vi behöver komma högre upp. Vi har redan sjunkit ner.
Om vi kör runt kan det vara
femton mil extra eller så.
Vägen leder ju hit. Det måste vara här man ska åka.
De skulle inte bygga en väg till nåt man inte kan köra igenom.
-Vart är du på väg nu? -Jag siktar på bergen.
-Mer vatten här. Vi har... -Bara lite lera. Oroa er inte.
James! Sluta!
Det kommer inte att fungera.
Jag kommer att döda honom.
Helvete också! Du har begravt den!
Med två passagerare färre och differentialväxeln låst...
Kom igen, James. Kraft!
...slet John sig fri.
Bra jobbat!
Du är fri.
Bara 50 mil kvar av det här träsket som du har kört in i.
Tack vare Mays envishet,
verkade det som om vi skulle tillbringa resten av dan till fots.
Det kan vara så här hela vägen.
Det där var knepigt. Det var lite...
Kanten rasade.
Lyckligtvis kom den nya, förbättrade Richard Hammond med en plan.
Det här blir bra.
Tusan också! Jag kan inte få upp skorna...
May, jag har tappat mina skor!
Vad ska jag göra? Innan jag dör av köld.
För mina skor ligger en meter under marken där borta.
Jag ska koppla domkraften till öglan där.
Sen ska jag koppla bogserrepet till domkraften.
Jag sätter 10-12 pålar i fast mark där borta
och använder fallskärmsselet som ankar,
kopplar ihop dem och använder domkraften som en vinsch för att veva upp den.
Jag bor i Holland Park. Jag läser inga terrängfordonsmagasin.
Han är väldigt auktoritär, för att vara han.
Ja, han är nykter och i sitt rätta element.
Ja.
Testa.
Kom igen!
Nu är bergen bara sju mil bort.
Herregud!
Vi kunde ha hittat en väg att köra runt.
Flera kilometer senare satt James fast på allvar.
Herregud!
Du klarar det. Kom igen.
-Du klarar det! -Det här är farligt.
Oroväckande nog bad han Hammond att ta över ratten.
Vänta lite, låter du verkligen honom köra John?
Ja, han är ju från landet. Det måste man tänka på.
Det är bara som att köra ut ur garaget hemma hos Hammond.
Du har i treans växel. Försök med ettan.
Man kan tro att han aldrig har kört förr.
Kom igen! Han kommer upp.
Har har förstört allt i den.
Kartan, kompassen, kamerorna, allt förstört.
Den kommer upp. Men den ska inte...
Jag tror inte att jag klarar det här.
Han har vält den. Hur långt har han kört?
Kortare än hans längd.
Det går bra. Jag är van vid sånt här!
Vad ska vi göra?
Jag vet. Du med ditt stora omfång
kan ställa dig där, så kanske den tippar tillbaka igen.
Sen hoppar du ner, och vi är tillbaka där vi började.
Va? Ska jag ställa mig på den?
-Ja, där. -Ja.
Det är en briljant idé.
Det är därför som du kallas "Feta Bilskribenten".
Okej. Jag är på.
Det här var förutsägbart.
Det funkar! Jippi!
-Tack! -Problemet är nu James...
-Ja. -Han måste stanna där han är.
Och du måste stanna där du är, men om jag kliver över dig
till det andra sätet, borde det räcka.
Det är som slutet på The Italian Job.
-Okej, jag står på däcket. -Ja.
Hammond går ut
och sen när jag sätter mig i mitten kan du också hoppa in.
Det är smart.
Sen hoppar han in igen och alla är på.
-Jag är ute. -Jag går in nu.
Bra.
Okej, jag startar motorn.
Jag kommer.
Jösses!
-Herrejisses... -Det där var nära.
-Sådär, ja. -Vi är uppe.
Stanna. Jag vill kliva av och aldrig åka med dig mer.
Eller med honom.
Efter en så laddad eftermiddag
hade vi alla behov av lite egentid.
Efter många timmars tystnad stannade vi för natten
på ett ställe som verkade lovande.
Men det är inget kafé, va?
Nej.
Men mat- och dryckmanagern ryckte ut.
Jag använder traditionella metoder för att sätta fart på elden.
Snart ska vi äta lite gott ris.
Hur vill du ha det? Kokt?
Ja. Det finns inget som vi kan ha till, va?
Fan också! Hur kunde den...
Vad har hänt?
Fan.
Inkommande!
Milda makter! Det var en handgranat. Det var bokstavligen en handgranat.
Du satte själv eld på den.
Medan kvällsmålet kokade, beslöt jag att sätta sträng på min nya båge.
Var är mitt fallskärmssnöre? Här.
Den ska ditåt, eller hur?
Nej, åt andra hållet.
-Går den ditåt? -Ja.
-Ditåt? -Ja.
-Men man drar den väl... -Det är en mongolisk...
Nej, då går den sönder.
-För materialet på utsidan... -Drar man åt det hållet?
...fungerar bättre när det är sträckt.
Det är en sena, en muskel.
Materialet på benets insida fungerar bättre under tryck,
när det pressas. Det är det första exemplet i världen på kompositmaterial.
De mongoliska krigarna var de allra första som gjorde det.
De satte samman två material
så att benet är sammanpressat på insidan,
senan är spänd på utsidan och sen...
Det innebär att deras bågar kan vara hälften så långa som en långbåge
och ändå vara lika kraftfulla. Så de kunde skjuta från hästryggen.
Man skjuter till höger, till vänster eller bakom sig.
De är de tre skjutpositionerna.
Jag kände en gång en som hette Richard Hammond som var dum som ett kvastskaft.
Hur vet du allt det här om pilbågar och pilar?
Det bara... Jag börjar komma ihåg saker.
Jag gillar det inte.
Nästa morgon, efter att vi hade ätit det sista av vår mat,
fortsatte vi resan till Mörön.
Vi uppskattade att vi hade kört 55 mil.
Men eftersom det inte fanns nån skala på kartan
hade vi ingen aning om hur långt som var kvar.
Allt vi visste var att vi var hungriga och trötta.
Jag har otroliga smärtor över axlarna.
Det finns inte en del av mig som inte värker.
Det finns ingen del av mig som är varm, bekväm, eller torr,
och jag hade en full avföring
den femte eller sjätte dagen, på ett fält som ett djur.
Jäklar! Min rygg!
Vi lyfte lite där.
Fan också!
Herregud! Det där var inte bra.
Men snart blev saker och ting ännu värre.
Fantastiskt. Äntligen en härlig dusch.
Herregud! Jösses, det här är det värsta vädret hittills.
Finns det en klippa på toppen, kör jag utför stupet.
Jag tänker göra slut på det här nu.
Jag vill ha ett glas vin.
Vi åkte mot nästa mål på kartan, Massor av träd.
MASSOR AV TRÄD ÖVERSVÄMMAD PLATS
Snart hittade vi dem.
MASSOR AV TRÄD
Titta på det där.
Milda makter. Det här är en otrolig plats.
Därefter letade vi efter den stora floden, och för att kunna se bättre
började vi klättra uppför igen.
Kom igen, John.
Du klarar det.
-Jag tycker att det är rätt kul. -Den gör så när den är lycklig.
Väl på toppen, fanns ingen flod att se.
Bara mer av Mongoliet.
Så vi studerade kartan.
Vi måste ta ett beslut. Jag antar att vi är här.
För vi har åkt förbi Massor av Träd. Vi är i slutet av den delen.
Vi måste i alla fall korsa floden.
Antingen kan vi köra den här vägen,
norrut och runt, vilket troligtvis är lite längre,
eller åka söderut.
Det där är mycket längre än det.
Men det slutar i Förtvivlans djupa flod med vatten som stänker över klipporna.
Det ser man på kartan.
Det var nog en mening med att de ritade det så.
Och kommer vi inte över där
måste vi åka tillbaka och sen runt ändå.
Om vi åker åt det här hållet kanske vi finner ett spår
som leder längs med sidorna av den där.
Den där dalen?
-Ja, runt... -Ja, den vägen.
Det är en lång väg runt.
Det är längre, men vi slipper det där.
-Då, mina herrar, är vi överens. -Ja.
-Vi åker norrut. -Ja.
Vi är inte intresserade av att det ska vara fint. Eller av förtvivlan.
Vi är intresserade av vin och den lättaste vägen runt är den vägen.
-Norrut. -Så där.
Då rör vi på oss!
Vårt beslut hade gjort vår resa längre.
Men det fanns en fördel med det.
Vi fick se se mer av det här smärtsamt vackra landet.
Mongoliet har förändrats igen.
Vad förväntade jag mig inte att få se?
-Kameler. -Japp. Och vad ser jag?
Åh, tallar. Vilken doft.
Och det är riktig tallar, inte såna från en burk.
-Vet ni vad jag skulle vilja göra här? -Vadå?
Gå iväg och jaga med min pil och båge.
Vad menar du...
Och titta ner på det där.
Titta vilken stor örn på den där klippan!
Jäklar!
Herregud!
Den är enorm.
Det kommer att vara konstigt att komma hem och man bara kan åka
-i vilken riktning man vill. -Ja. Jag vill åka dit.
"Jag åker bara däråt." Det kommer att kännas konstigt.
Många timmar senare hade vi fortfarande inte sett nån flod.
Hör ni min mage knorra?
Nej, för min knorrar högre.
Men sen...
Där är floden.
Va?
Där är floden. Jag såg den just, vid foten av de där kullarna.
Nej, det gjorde du inte. Ser du nån flod, James?
-Nej. -Inte jag heller.
I hans fantasi är det en flod av gin.
Nu har han blivit galen.
Den är där. Ni kommer strax att se den vid klippans fot.
-Där. Tack. -Oj, han har rätt.
Vi behövde bara ta oss ner till den.
Och jag hade en enkel plan.
Varför åker vi inte bara rakt ner?
För vi vet inte vad som finns bortom kanten.
Det kan vara väldigt brant och hemskt.
-Det kan finnas ett stup. -Ta det lugnt.
Nej, det är inte lugnt.
-Kan du hålla en låg växel, James? -Det har jag.
För om den poppar ur nu...
Då kommer det att göra ont. Förlåt, mitt fel.
Vi kommer att köra i miljoner kilometer i timmen när vi väl...
Bokstavligen en miljon.
-Det är rätt brant. -Ja.
Brantare än jag trodde.
Men tack vare min briljanta plan och körning, var vi strax nere.
En lugn färd till floden, vi korsar den
och ikväll är vi i Mörön.
Ja, vi kan vara där ikväll.
Men när vi kom fram till floden sjönk modet i våra tomma magar.
Titta vad som finns på andra sidan. Jag menar,
se till vänster, mina herrar.
Det där är ett enormt problem. Vi kan inte komma därifrån.
Vi kan inte ens komma upp dit.
Vad gör vi nu? Vi måste ju korsa den.
Problemet är, att det kommer att ta oss...
-Ja. -...timmar.
-Ja. -Att hitta nånstans där vi kan komma över.
-Timmar. -Och sen blir det mörkt.
-Ja. -Så... Säg det.
Vi är tvungna att slå läger här.
Men vi har ingen mat.
Det var inte helt sant.
Vi hade lite mjöl och ett paket kaffegrädde,
som vi blandade med lite iskallt vatten och färska örter
och lagade en soppa som var förvånansvärt äcklig.
Och nästa morgon började vi sökandet efter ett vadställe.
Vänta lite, är det där en öppning?
Även om vi skulle kunna köra trettio meter, titta bakom den.
Vi måste vända och försöka åt andra hållet.
Vänta. Vad sägs om här?
Det ser faktiskt rätt bra ut.
Det är nästan som en gräsmatta på andra sidan.
Andra sidan är fantastisk.
Och där finns en öppning i bergen.
Men se så djup den är.
-Ja, den är tre meter djup. -Bilen kommer att sjunka.
Men till slut, efter många kilometers letande...
-Vänta lite, det ser extremt lovande ut. -Det ser ut som vägen ut.
Och floden är grund där. Ser ni?
-Ja, där den... -Det ser riktigt bra ut.
Hur djup tror vi att den är?
Tja, den är bred här, så den har väl inte karvat så djupt.
-Är det så det funkar? -Ska vi tro att det stämmer?
Ja, det gör vi.
Eller så kör vi fram och tillbaka här tills vi dör på riktigt.
Jag är trött på att köra fram och tillbaka och vi kan ta oss härifrån.
Det kan vi definitivt. Vi kan fortsätta.
Motorn har en snorkel.
Vi korsar vattnet för att få dricka en drink.
-Då gör vi det. -Okej.
Oj, John vadar.
Det är smält is från glaciärerna och obeskrivligt kallt.
-Jag fryser, James. -Det var inte roligt.
Jag har vatten upp till arslet!
Det är för djupt. Stanna, James.
Backa upp den, James. Snälla.
-Jag tror att hjulen slirar runt. -Det gör de.
Det fungerar inte.
Jag kände att vi körde över en stenbumling eller nåt.
-Kände du det? -Ja.
Jag tror att vi sitter fastkilade mot den.
Kände ni just att hela bilen rörde sig?
-Ja, det gjorde den. -Det är strömmen.
Framåt.
Vi kan inte gå framåt. Om det blir djupare,
kommer motorn att dränkas helt.
Om all elektronik är under vattnet är det över.
Den enda lösningen var att backa.
Vilket innebar att vi måste befria bakhjulen.
-Helvete! -Va?
Jag gjorde just en könsoperation.
-Är du okej därinne, Hammond? -Jag går inte ut.
Jag är från Birmingham, jag trivs inte i vatten.
-Det är lite strömt. Mycket djupt. -...stark.
Jag kände just bilen röra sig igen i strömmen.
-Jag vet. -Ta av dörrarna!
-Varför då? -Ta av dörrarna!
-Han har rätt. -Varför ta av dem?
-De gör att bilen rör sig. -De är som fenor.
De är det enda som jag har satt på!
Jag bryr mig inte. Det kommer att döda hela bilen.
James, ta bort de andra.
Dörrarna är av!
Fantastiskt! Mitt enda bidrag till John
är nu på väg till Shanghai.
Men nu kunde vi koncentrera oss på vad det var som blockerade oss.
Vi dyker ner samtidigt.
Tre, två, ett.
Båda bakhjulen var blockerade av stora stenar.
Kan ni flytta på stenarna?
Ja då, Hammond, när det sker en nödsituation i världen
säger folk: "Jag vet vem vi kan ringa, James May och Jeremy Clarkson.
"De är de rätta för jobbet."
För vi litar på er. Ni måste vara som titaner.
Du säger alltid att du är stark som en häst.
Var nu en häst och flytta på stenen.
Är du i friläge, för jag ska dyka ner.
Ja, det är jag. Jag ska ingenstans.
Kom igen, vi gör det snabbt och får det överstökat.
Okej. Nedräkning.
Tre, två, ett.
...strömmen tog mig. Fan också... strömmen...
-Jag flyttade den lite. -Strömmen tog tag i...
Jag dök ner och strömmen tog tag i mig.
Oroa dig inte, Hammond, allt är bra här bak.
Bra!
Jag lyckades! Ja!
-Flyttade du den? -Ja.
Okej, nu tar vi den här, vänta.
-Jag tog den. -Tog du den?
Jag tror det.
Den rör sig. Vi klarade det! Vi...
Ja!
-Tack för skjutsen, Hammond. -Ja.
Okej. Två saker.
Floden är verkligen kall och här är den för djup.
Vi måste nog testa en ny rutt. Så mycket är säkert.
Ja, det gör vi.
-Definitivt. -Okej. Hoppa in.
Vi gick i på ett ställe där floden verkade vara grundare.
Sväng höger. Nu.
Bra jobbat. Det här är toppen.
Det lutar lite.
Okej, fortsätt, fortsätt.
Okej. Kör diagonalt.
Sikta på öppningen bland träden. Ser du?
Sådär. Det här går bra, om det inte blir plötsligt djupt.
Jösses! Det har blivit djupt igen.
Okej, fortsätt.
Man känner att det blir grundare nu.
-Ja! -Jag tror att vi klarar det.
Lite till vänster. Så, ja.
Lite till vänster. Vi är nästan över.
John kan svimma. Jag är förbluffad.
Fantastiskt! John!
Jag är förbluffad. Vi är på väg till ginstaden.
Men innan vi åkte vidare var vi tvungna att göra några modifieringar.
Vi har inte kört John som cabriolet förr, med taket av.
Anledningen till att vi kör utan tak
är att James har gjort det till ett par byxor, för hans är blöta.
Hammond och jag har tagit ett av tälten och gjort byxor till oss.
Så om vi inte hinner till Mörön ikväll...
Får två av oss dela tält.
Ni två kan väl dela tält, va?
-Nej! -Fel.
Nu var floden bakom oss
och vi skulle upptäcka vad som låg framför oss.
Vilket var omöjligt.
Herregud.
Det finns ingenting markerat på kartan där.
Det står bara "Korsa floden", och sen ingenting.
Nej.
Vi var därför förvånade några kilometer senare
när vi hittade en rutt som var full av nåt som vi inte hade stött på förut.
Ungefär en halv miljard stenbumlingar.
Stanna. Han studsar, Hammond,
så du och jag måste lämna skeppet.
Lycka till, kompis.
Försök backa.
Jag är helt täckt med flugor på grund av mina orange byxor.
Orange byxor var en dum idé.
Det vi försöker göra nu... eftersom all vikt är där bak
försöker vi backa upp.
Sväng vänster!
Rakt upp! Okej.
-Se upp! -Fortsätt rakt bakåt.
Räta upp den. Över till dig, Hammond.
Lite till höger! Nej, mycket.
Nu till vänster. Snäv vänstersväng.
När sluttningen blev jämnare
kunde John vända och tackla terrängen framifrån.
Till vänster.
Ärligt talat, har du någonsin sett en sån terrängbil?
Vilken bil!
Det här är hans hittills hårdaste jobb.
Sen kör du ner där, nerför ravinen,
upp på andra sidan och in på den fina ängen bortom den,
och vi är i säkerhet.
Jösses! Är du säker på det här, Hammond?
Ja! Lite mer till höger.
Sådär, ja. Håll till höger.
-Hammond... -Ja?
-Har du sett... -Herregud!
-Vad var det? -Ursäkta.
-Vi var lite distraherade av det här. -Vi tittade på myrorna.
Det finns fler myror där än det finns mongoler i Mongoliet.
Ja. Antagligen.
Full gas!
Bra, du är igenom.
Helt otroligt vilken kapabel terrängbil. Förbluffande!
Jag har aldrig någonsin sett en bättre terrängbil än den här.
Ja, den är helt otrolig.
Jag tror att NATO kommer att beställa 20 000 såna här när de ser det här.
-Vad tänker du på, Hammond? -En drink!
Jag tror inte att jag kommer igenom passkontrollen när jag ska hem.
De kommer inte att känna igen dig.
Jag kommer att vara ett dussin kilo lättare och se ut som Jon Bon Jovi.
Nu längtade vi desperat efter att den här resan skulle ta slut.
Om vi bara kan komma... Ser ni de där träden på bergskammen?
Ja.
Kommer vi att kunna se Mörön därifrån?
Vi kommer att se en skylt med: "Mörön, vänstad med Jeremy Clarkson."
Med bultande hjärtan närmade vi oss bergstoppen.
Toppen. Kan vi se Mörön?
Var är den?
Åh, nej...
-Jösse. -Fan också. Snälla!
Herregud!
Döda mig.
Vi har bara två tält.
Vi har ingen mat.
Vi hade dåligt med bränsle också.
Men vi måste fortsätta lida.
Till två timmar senare, då vi kom till
det mest underbara som vi någonsin hade sett.
Det var det första tecknet på sju dagar att vi befann oss på 2000-talet.
-Herregud! -Ja!
Jag har aldrig varit så lycklig i hela mitt liv!
Men vi hade ännu ett viktigt beslut att fatta.
-Vid den ena änden... -Ligger Mörön.
Ja.
Frågan är, åker vi till vänster eller till höger?
-Höger. -Varför höger?
För jag har tur. Och det bringar tur att åka till höger i Mongoliet.
Tänk om den bara leder till ingenting?
Den leder inte till ingenting. I så fall går den till en kraftstation.
Den kan leda till Ryssland. Den kan gå till en kraftstation i Ryssland.
I ena änden finns en kraftstation i Ryssland...
-I den andra, en gin och tonic. -I den andra, en gin och tonic.
Okej, vi har bestämt. Vi håller oss till det och har tillit till vårt beslut.
Bara för att göra det klart för er, om det är fel,
kommer jag att säga: "Jag sa ju att det var till vänster."
Det vet jag. Men då har jag redan tagit livet av mig,
så det spelar ingen roll, jag kommer inte att höra det.
Men vi hade inte behövt oroa oss, för bara några kilometer senare
upptäckte vi att det faktiskt bringade tur att svänga till höger i Mongoliet.
Vilken himmelsk syn.
Hur långt bort tror ni att det är?
Tio kilometer.
Kom igen. Nu avslutar vi det här.
-Nu kör vi. -Ja.
Det har inte varit lätt, eller hur?
-Nej, det har det inte. -Nej...
Det har det inte. Jag är bara förvånad
att vi inte har tagit livet av oss eller varandra.
För trots att Mongoliet har varit en konstant källa till förundran,
har projektet att korsa landet, med god marginal, varit
den svåraste, hemskaste och mest ansträngande resan vi någonsin gjort.
-Titta på det där! -Titta.
Vi har nog ett hundratal komponenter.
De har inte skickat nån öl.
Eller gin, vin eller nån sorts alkohol.
Låt det ta slut!
-Det var det jag menade. -Ja, okej.
May, jag har tappat mina skor!
Jag klarar det här.
Han har vält den.
Jag har vatten upp till arslet!
...strömmen tog mig... Fan också.
Faktum är, att vi inte kunde ha gjort nåt av det här utan John.
Nej. Han har varit otrolig.
En annan sak. Även om han byggdes mitt ute på ett fält,
i dammet, har han varit otroligt pålitlig.
Det enda som vi har behövt byta på den här bilen var säkringen,
vilket tog ungefär 30 sekunder.
Sensmoralen är, att om man ska åka på expedition
och man är helt beroende av sin bil för klara livhanken, skaffa en John.
Ja. Titta!
Jag kan inte. Jag är alltför glad och törstig.
Herregud!
Jag har aldrig nånsin velat komma fram så mycket som precis dit!
När vi åker förbi skylten är vi officiellt framme.
Vi kommer, vi är framme!
Vi är i Mörön!
Hej, Mörön! Vi älskar er!
Hej, Mörön!
Vi har rest så långt!
Ja! Vilken resa!
Ja!
Vad jämn...
Det är underbart! Jag älskar den här jämna vägen.
Nu när vi har utfört mr Wilmans uppdrag...
-Ja. -Måste vi utföra vårt.
-Ja, var är puben? -Exakt.
Just det. Och en sak till,
nu när mr Wilmans uppdrag är över, bara den här biten...
-Får jag köra bilen, James? -Inte en chans.
-Kom igen. -Allvarligt, Hammond, det är inte...
Det är inte värt risken vid det här laget.
Vilken risk?
Det kanske kommer en kurva, där det står "Mål".
Det kommer ingen kurva.
Ni har gjort allt det roliga, de spännande bitarna, dynerna,
bergen, ravinerna, öknen,
-och skogen... -Ja. Och nu staden.
-James... -Vadå?
Allvarligt, bara för att få tyst på honom, ska vi låta honom testa den?
-Allvarligt? -Låt honom köra. Stanna här.
-Allvarligt? -Ja, ärligt talat, bara...
-Okej. -Stanna här, snälla.
-Det är ditt fel. -Åh, ja!
Otroligt.
Okej. Nu ska jag visa hur man kör.
Nu, så.
-Vänta. Pub! -Va?
Va? Jag har bara kört en halvmeter!
Den är stängd.
-Va? -Den är stängd.
Ja, det är den.
Den är stängd.
Och med den fruktansvärda besvikelsen är det dags att avsluta.
Tack för att ni tittade. Hej då.