Hej, og velkommen til et Grand Tour-særprogram
fra det tommeste,
tyndest befolkede land på Jorden.
Mongoliet.
Når vi normalt tager på disse eventyr,
har vi en vag idé om, hvilke ting
vi måske skal foretage os, men ikke denne gang.
Ingen anelse.
Vi tog fra Mongoliets hovedstad, Ulaanbaatar,
og fløj i omkring to en halv time over terræn som dette.
Det er faktisk meget bekendt.
Ufarligt. Men det var helt tomt.
Det var som at flyve over hele England
uden at se en by, en landsby,
en vej, en strømledning, et stenbrud. End ikke en gård.
Der var ikke det mindste tegn på,
så vidt vi kunne se fra flyets vinduer,
at mennesket har eksisteret.
Ja, verden ville have set sådan her ud
på side tre i Skabelsesberetningen.
Og så blev vi sat af her.
Vi ved ikke hvorfor. Vi ved intet.
Og en times tid senere...
Det er en helikopter.
-Der! Se! -Ja.
Hvorfor lander han ikke?
Nej. Hvad laver han?
-Se! -Vent nu lige!
Se der.
Hvad kaster han ned?
Det må være forsyninger. Brænde...
-Mad. -Ly.
-Hatte. -Hatte?
Man skal bruge en hat. Solen skinner.
De flyver ikke hatte ud til os.
Så... Han er væk.
Han lander ikke.
Nej.
Betyder det så, at vi ikke skal hjem?
James, helikopteren er smuttet.
Og vi er alene med tre kasser quiche eller sådan noget.
Så lad os se ad.
Det, vi har brug for, er transport.
Ja. Det ville være nyttigt.
Der er ikke biler i.
-Kunne du få en bil ind i den blå? Nej. -Nej, den ser tynd ud.
Den er kun så bred.
Nettet skal...
-Jeg skal tage den der. -Den skal af først.
Halløjsa. Der er et koben, så...
Godt.
Jeg løfter her.
Sådan.
Gør plads.
Nå...
Vand.
Fedt.
Hvad helvede?
For fanden! Er det en motor?
Det er en motor.
En slags TDI.
Forlygter!
-Det er en bagaksel. -Det er det.
Det er en drivcylinder.
Venner, jeg behøver ikke kigge i den anden.
Vi har en motor, vi har forlygter, vi har en bagaksel.
Der er nok dele til at bygge en bil!
-Helt ærligt! -Ja.
Hvad... Her?
Mens de to andre åbnede den tredje kasse,
fandt jeg en mystisk pose.
Okay, det er en forrude.
-Det bekræfter det. -Jeps.
-Venner. -Hvad helvede er det? En Land Rover?
Hvad er det?
Her er et brev.
"Den nærmeste civilisation er en by ved navn Mörön."
Er det?
-Sikken overraskelse. -Virkelig?
"Den er flere hundrede kilometer væk.
For at nå den, skal I samle indholdet af disse kasser.
I har nok mad og vand til syv dage."
Hvad er det?
-Det er byen. -Mörön.
-Og det er starten. -Vi er her.
Der står "Kortet ikke er i korrekt målestoksforhold."
Sikken overraskelse.
Det er tegnet af E.H. Shepard. Se.
-"Ret sumpet og trist." -"Dyb flod af fortvivlelse!"
"Oversvømmet sted."
"Masser af træer."
"Gyngende bro, Meget stor revne."
Det er ikke særlig nyttigt.
Skal vi ikke mod nordøst?
Men hvor langt?
Det ved vi ikke. Der står flere hundrede kilometer.
-Ja, men først... -Hvad?
Vi skal bare samle det her til en bil.
Eftersom der ikke var nogen instruktioner,
begyndte May og jeg at gennemgå delene.
Det er chassiset, ikke? Men det er i to stykker.
Mens vores mekanisk uduelige kollega gjorde sig nyttig
ved at klage over campingudstyret.
Det er ikke en seng!
Det er en madras.
-Det er ikke en madras! -Jo, det er.
Går man i Peter Jones og beder om en madras,
får man ikke det her.
Men det tungeste er motoren, der ligger derovre.
Så vi skal få de andre dele derover, ellers skal vi have
-motoren herover. Lad os gøre det. -Ja, god idé.
Måske er det en af dem.
-James lader, som om han er et spøgelse. -Jeg lader, som om jeg er bange.
For at blive et spøgelse skal man først dø.
Flot.
Vi bør lægge alt frem.
Skal vi ikke bruge en faldskærm som støvskærm
-og lægge det hele på en faldskærm? -God idé.
Vi breder den ud, så er den gulvet i vores værksted.
-Hvis nogen af jer har et nødstilfælde... -Nej.
-Hammond? -Ja?
Det vil glæde dig, at det er en Land Rover-motor.
-Er det? -Hammond.
Hammond.
Gør dig nyttig. Pak noget op.
Hammond?
Mens mine kolleger rodede med ting, jeg ikke forstod...
Der står "Chassisets midterstykke."
...fandt jeg noget, jeg forstod.
Hallo!
RATIONER
Det forventede jeg ikke.
Men der var et problem.
-Kan I lige sætte den ned? -Ja.
-Det er en æske rationer. -Ja.
Jeg kunne ellers sværge...
VEGETAR
Åh gud!
Hvorfor skulle Wilman gøre det?
Fordi han er ond. Han sender os ud i en bil i stumper, der ikke er en bil!
Jeg er ligeglad med bilen i stumper. I er begge
udmærket i stand til at lave den.
Men det her er en katastrofe.
-Hvor mange har du fundet? -Én.
Du kan tage dig af madrelaterede problemer.
-God idé. -Saml det hele på ét sted.
-Se, hvad vi har. -Javel.
Så jeg er blevet projektets mad- og drikkeansvarlig.
-Hvis du vil kalde det det, ja. -Hvis du synes.
Lidt ligesom Robert De Niro i Casino.
På alle tænkelige måder.
Han var mad- og drikkeansvarlig på kasinoet.
Jeg er mad- og drikkeansvarlig på vores projekt.
Fra nu af kalder vi dig Robert.
Saml al mad og drikke på ét sted...
-Smut så, Robert. -Det er mit mellemnavn.
-Hr. De Niro. -Det lyder fint, tak.
Mens den rasende bavian gik ud for at håndtere maden og drikkevarerne,
fortsatte James og jeg med at pakke ud.
Vent. Der sidder pedaler på.
BAGAKSEL
-Ja. -Så det er dybest set skillevæggen.
Og til sidst var det store sæt lagt frem.
Det er her, vi bygger den. Dette er vores værksted.
Jeg tror, at vi har hundredvis af dele.
Ikke inklusive fæstnere og ting.
I mellemtiden, i ly af en bakke tæt ved, havde jeg også haft travlt.
Okay. Jeg har bygget lejren. To telte her til snorkerne.
Ét derovre til mig, så jeg ikke kan høre dem.
Der er toilettet, og nu begynder jeg at lave frokost.
Og det kræver ild.
Ja!
Kom nu!
Gearkassen skal af.
-Ja. -Tilbage i basen godt det godt for os.
Sådan.
Selvom James var meget irriterende.
Vent. Lad os tænke over, hvor alt det her...
Møtrikker og fæstnere er ikke klar.
Lad os bare komme videre. Sæt den i position.
Okay, det er godt.
-Op med den. -Skub fremad.
-Ja. -Flot.
-James. -Enogtyve.
Jeg har en metaldiller.
Men kaptajn OCD var ikke i humør til diller-vitser.
Hvor fanden er den blevet af?
Det er derfor, man lægger dem samme sted.
Hvor lagde du den, sidst du brugte 19'eren?
-For Guds skyld. -Skraldenøgle.
Find nu bare en... skiftenøgle!
Helt uden hjælp fra kameramandens lighter
havde jeg ramt plet.
Jeg har lavet ild.
Godt.
Hvad har vi?
Det er britiske militærrationer. Åh gud!
Jeg må have stukket min kniv igennem den.
Vandet vil ødelægge den.
Tropefrugter og nøddemix. Det kan jeg godt lide.
Jeg benægter bare, at den var i kassen.
Løft.
Så den skal op. Akslen skal ind under. Sænk den ned på den...
Og så er den i vinkel.
Ret den op.
-Sådan. -Blokklodsen på.
Efter mange timers hårdt arbejde havde vi gjort godt fremskridt.
-Den ruller på sine egne hjul! -Chassiset kører.
Se bare der.
Hvilket betød, at vi var sultne, da hr. De Niro endelig kom tilbage.
-Venner. -Hej.
-Jeres frokost. -Det var på tide.
-Undskyld, det er lidt sent. -Det er eftermiddag.
Det er din og min. De var ens, men nej...
Hvad er det? Det ligner kattebræk.
Det skulle se sådan ud. Sådan er det.
Men posen gik måske lidt i stykker.
Desværre har jeg slikket på den, så det er min.
Det er iskoldt. Hvad har du lavet i al den tid?
-Jeg kan spørge jer om det samme. -Hvad?
Jeg har bygget en by, et kloaksystem og en restaurant.
Jeg har lavet mad i restauranten og leveret det til jer.
-Kold mad. -Mens I imidlertid
har skruet hjul på. I har intet gjort!
Laver du sjov? Vi har et kørende chassis.
Vi har motoren. Hvordan tror du, vi gjorde det?
Hvordan tror du, vi fik akslerne på?
-Start den. -Man kan ikke engang løfte dem.
Den kan ikke køre endnu.
Vi ville være nået længere,
hvis vi ikke havde insisteret på at lægge værktøjet i orden.
-Jeg har ikke lagt værktøjet... -Jo, du har!
-Vi må holde... -Vi ville ikke bruge mere tid...
...fæstnerne på det rette sted. Ellers sætter Hammond
-de forkerte på. -Du tager en pose møtrikker.
-En pose... -I snakker i munden på hinanden.
-Én ad gangen. -For Guds...
Den, du havde brug for, lå heri sandet.
Jeg træffer en ledelsesbeslutning.
Hammond står for at bygge bilen.
Hvad?
Du kan ikke gøre Hammond til leder.
Det er du ikke i position til. Vi skal stemme om det.
Hør. Jeg kan ikke bygge en bil, så jeg er ude. Okay?
Du, May, du kan bygge en bil, men det vil tage seks måneder.
Så du er ude. Hammond kan bygge en bil nogenlunde,
men han gør det hurtigt. Så han må være leder.
Han skal sætte dig i gang.
Okay. Jeg gør kun, hvad Hammond beder mig om.
Okay. Godt.
Jeg vil ikke tale uopfordret, hr.,
men er der en grund til, at jeg ikke burde gøre det
med en forlængelse på en skruenøgle, hr.?
-Hold op med at kalde mig "hr.," og ja. -Bare James.
Han ved ikke, hvad han laver.
Vil I have en øl? Ville det berolige jer?
-Ja. -Åh ja.
Godt. Som mad- og drikkeansvarlig vil jeg hente øl.
Jeg tager gerne en øl, Robert.
Vi strammer...
Med løftet om øl var harmonien genoprettet.
-Den burde passe nu. -Det gør den.
Så vi har to forskellige længder, tre forskellige længder.
Bare flyt den. Og fremad.
Vent. Fremad. Hvad holder den?
Vent. Der er et kabel eller noget.
Det er akselpumpen.
Bare flyt den, og så bevæg den fremad.
-Hvad leder du efter? -Hvad laver du?
Jeg har ledt over alt. De har ikke sendt øl.
Eller gin, vin eller nogen slags alkohol.
-Alvorligt? Eller er det en spøg? -Ja.
Nej, det er alvorligt.
Seriøst, er der ingen?
Ingen øl. Ingen alkohol, intet.
Og det er syv dage væk!
Det tager syv...
Og klokken er 18...
Hvor længe tager det at bygge den?
-Ret... -Nu er den fem minutter over seks.
Vi bliver ikke færdige i aften, vel?
Vi bliver ikke færdige i aften.
Opildnet af den katastrofale alkoholsituation...
Skillevægsstøtte.
...lagde Hammond og jeg kræfterne i.
Og så gik vi trætte og sultne over til lejren
til mere af hr. De Niros gourmetmad.
Hvad vil I have til aftensmad?
Hvad har du?
I kan få varm kakao, normal smag.
-Til aftensmad? -Ja...
Kiks, frugt.
Igen. Til aftensmad?
Jeg har ikke leveret det.
Der er noget karrybaseret her. Vil du have dem?
-Jeg kan ikke lide karry. -Jo, det kan du.
Ikke rigtigt.
Du er bare indskrænket, Hammond.
Du er i dårligt humør, fordi du ikke er fuld.
Jeg tror ikke, det skal laves sådan.
Nej. De skal i kogende vand. Men jeg gad ikke.
Hvorfor lavede du ikke en måde at holde gryden over ilden?
Vand i gryden, og vi...
Hvem har bygget bålet? Det har du.
Men hvorfor lavede du ikke en hængedims til gryden?
Ud af hvad? Bjerge?
Åh gud.
-Det er stadig iskoldt. -Fint.
Maden var kold og dårlig. Selskabet var kedeligt.
Hvad taler folk om, når de ikke drikker?
Det ved jeg faktisk ikke.
Det er en sjov tanke.
Brexit, velsagtens.
Vi har arbejdet sammen i mange år nu.
Men vi har aldrig haft svært ved at finde noget at sige.
Årsagen er nok, at vi ikke kan huske,
hvad vi sagde sidst, så vi siger det bare igen.
Ja, det er en faktor.
Du siger, vi bare har gentaget os selv...
-Ja. -...hver aften de sidste...
-Det tror jeg. -Ja, det er muligt.
Fordi vi ikke havde noget sprut,
vågnede vi næste morgen og så ti år yngre ud.
Klar?
Den skal stadig lidt ned.
Og så gik Hammond og May i sving.
-Til at fæstne overdækningen. -Nemlig.
Og senere kom jeg med en sund morgenmad. Vand.
Det, som I har bygget,
lader til have en central kørestilling.
-Det har den. -Ja.
-Den har centermotor. -Ja.
-Det er en McLaren F1. -Det er en McLaren.
Men den har firhjulstræk, så det er af Lamborghini-kvalitet.
Når vi får karosseriet på...
Ja, det er en god pointe. Der er ikke rigtigt noget karrosseri.
Nej. Planen er at lave karosseriet af det træ,
der var i kasserne. Det er det eneste, der er.
-At lave et karrosseri af kasserne? -Vi har ikke andet. Ja.
-Ja. -Rød, hvid og blå.
Sig ikke rød og hvid, for det minder mig om vin.
Nej, rød, hvid... Rosa er vin.
Alkohol er klart. Det er gin.
Det er godt for én. Det er sundt.
-Det er et naturprodukt. -Det har gjort en masse godt.
Og så knoklede James og Richard videre med oliesagerne.
Sådan.
Og eftersom det ikke krævede nogen særlige evner,
fik jeg lov til at hjælpe med karrosseriet.
Jeg har lavet en dør!
Ja, en dør. Fremragende.
Jeg er dørfabrikant!
Og han begyndte at lave endnu én...
Fire eller fem pump, og hold foden der.
Ingen bobler, godt.
Richard og jeg arbejdede på bremserne, lyset og taget.
Ja. Vi skal bare samle det,
og så binde det i hjørnerne.
Det holder solen ude.
Vores plan var at blive færdige og komme af sted tidligt på eftermiddagen.
Men ved dagens udgang var situationen ikke god.
Så alle kablerne skal forbindes?
Ja.
Den har ikke baglygter endnu. Der er masser af kabler.
Vi kan ikke blive færdige i aften.
Nej.
Igen.
Phil, der stod i brevet fra hr. Wilman,
at der var flere hundrede kilometer til byen Mörön.
Hvor mange hundrede? Seriøst?
For at være ærlig aner vi det ikke.
Så der kunne være 800?
Ja. Jeg tror, der er mere.
-Mere? -Hvad?
Hvor meget af det er på asfalterede veje, så vi kan køre hurtigt?
-Intet af det. -Intet?
-Er der ingen veje? -Nej.
Men I har et terrænkøretøj.
Det ved jeg. Men vi har kun fem dages proviant tilbage.
Ja.
Og det er forudsat, at vi kommer af sted i morgen.
Vi skal køre mindst 160 kilometer om dagen.
-Ja. -I terræn.
-Ja. -Ellers sulter vi ihjel.
Ja, hvis der er 800 kilometer. Sæt nu, der er 1.000?
-Så må vi køre mere. -Det ved vi ikke.
Vi vidste kun, at vi måtte tilbringe endnu en nat
i hr. De Niros hotel
og bruge flere værdifulde rationer.
Så det er sikringen, der går ud fra batteriet, ikke?
Jo.
Næste morgen stod vi op klokken fem for at færdiggøre arbejdet.
Der er tekniske sager her.
Og efter at have bygget to bagagerum til vores proviant...
Intet bliver spildt. Alt skal med.
...var vores bil endelig færdig.
Og eftersom vores liv afhang af ikke at køre galt,
blev Jeremy og jeg i hemmelighed enige om, at Hammond aldrig måtte køre den.
Ja. Så er det nu.
Så kører vi.
Ja!
-Gud, den virker! -Okay.
James, en vigtig ting.
Når man starter en rejse i Mongoliet, skal man dreje til højre.
-Hvad? -Er det sandt?
-Ja. Det er sandt. -Siger man det?
Ja. Det er rigtigt.
Hver gang? Hvor man end skal hen?
Begynder man en rejse, drejer man til højre.
-Okay, vi gør det. -Kører du?
Så er det nu.
Til højre, James, højre!
-Vent. -Hvad?
-Højre. -Så det er til højre.
Vent.
James, du kan ikke... Du drejer til venstre.
Vent, hjulene er for...
Bare drej. Okay, til venstre. Og kør så.
Styringen er omvendt. Hvordan har vi gjort det?
-Hvad mener du? -Jeg drejer til venstre...
Nej. Du kører bare lige ud.
Så drej den anden vej.
Jeg drejer den anden vej. Det er til højre, jeg drejer til højre,
og den kører til venstre.
-Så jeg skal bruge... -Vent.
Hvad har I to så lavet de sidste to dage?
Vi har sat de hydrauliske rør på den forkerte vej til styretøjet.
Efter at have ordnet dette mindre problem, var vi på farten igen.
Det virker! Så kører vi.
Vores bil er fantastisk!
Komforten er god.
-Den er ikke dårlig, vel? -Den er virkelig fantastisk.
Kan vi lave en mild bremseprøve?
Ja. Okay, jeg gør det.
-Kan du lide det? -Helt ærligt!
De er faktisk ret gode.
Godt klaret af dem, der har tømt dem.
Var det dig?
Nej. Men dørene kan jeg tage æren for.
Og nummerpladerne.
Vi anede ikke, hvor langt der var til Mörön
og ingen anelse om, hvordan vi kom dertil.
Men hr. Wilmans åndssvage kort viste,
at vi først skulle forbi sandgraven.
SANDGRAVEN START (LANGT FRA ALT)
-Ja. Ser du mellem de to... -Ja.
Bjergdalen. Direkte gennem dalens bund.
Som vi tøffede fremad, blev det hurtigt tydeligt,
at hvis Jeremy havde fået spørgsmål om Mongoliet
i Hvem vil være millionær?, havde han måske kunne besvare nogle af dem.
-Får. -Fårebasser.
Ved I, hvordan de dræber får i Mongoliet?
-Nej. -Nej.
Vil I vide det? Din dør er gået op.
Ja.
-De laver et snit i halsen. Ikke? -Jo.
De stikker hånden ind i snittet,
tager fat i aorta og klemmer, til dyret dør.
Det får åbenbart dyret til at blive søvnigt.
-Søvnigt? -Hvis nogen
lavede et hul i min hals, stak hånden ind
og klemte på mit hjerte, ville jeg nok ikke blive søvnig.
-Nej. -Nej.
Wow, se! Køer eller yak-tingester.
Vidste du, Hammond,
at man kan lave vodka af yak-mælk?
Hvordan malker jeg en yak?
Til sidst begyndte vi at køre op af dalen.
Hvor hurtigt tror I, vi kører?
Ingen anelse.
Tredive kilometer i timen. Det var den her gamle motor,
der blev sløv i terræn på grund af turboen, ikke?
Folk klagede over den, da de satte den i Defenderen.
Det er vist ikke en sprudlende kraft.
Nej, men de er sejlivede, de er virkelig hårdføre motorer.
Vent.
-Wow! -Åh gud!
Se.
Det er sanddelen.
Den er enorm.
Faktisk var det bare en lille løsrevet del af Gobi-ørkenen.
SANDGRAVEN
Men det ville være den første ægte prøve
for vores forhastede, hjemmelavede bil.
Nå, ja, der er en flod.
-Der ville være... -Jeg kan se den.
Vil du stige ud, hvor hesten er?
Hesten pisser bogstavelig talt.
Men det er mælk, der kommer ud af den. Hvordan fungerer det?
Nej, det er tis.
Ja, det er fint. Op med dig.
Sådan.
Efter at have nået til kanten af sandet
var det tid til at gøre os klar til at køre derind.
Vent, lad mig finde mit kompas.
Hvis det er her, vi er, får vi brug for det.
Så jeg sætter det her på N-siden, ikke?
Og så leder du efter nordøst.
-Det... -Den vej?
Ja.
Bilen havde lav gearing, men eftersom motoren var lidt slap,
steg Hammond og jeg ud for at reducere vægten
og begyndte at bestige den første klit til fods.
Hammond. Øl.
Men manner, var det indsatsen værd.
Du almægtige...
Det er smukt. Det forventede jeg ikke.
Det ligner noget fra Lost World.
Mens vi beundrede udsigten,
begyndte verdens bedste terrænkører sin opstigning.
Fandens.
Det er en skam, hvis han går glip af udsigten grundet sin inkompetence.
-Ja, fordi... -Vi har jo bevist, at bilen virker.
Ja, det er ikke bilen. Det er bare ham, der kludrer.
Hammond gik ud for at finde en rute, som James kunne bruge,
hvilket lod mig fundere over mine majestætiske omgivelser.
De siger, at dette er Asiens mørke hjerte.
Måske er det derfor, ingen kommer her.
Men se.
Og det andet er, at på kun 20 år skabte Djengis Khan
det største imperium, verden havde set.
Hvorfor? Her var ikke ligefrem trængsel.
Jeg vil virkelig gerne nå til en by.
For f...
Sagde kameramanden.
Vi er gode til naturoptagelser, ikke?
"For f..."
Her kommer vi.
Med Hammonds hjælp kom James endelig op ad klitten.
Ja, kom så!
Fortsæt! Pas på hullet.
Ja!
Men derfra blev det sværere og sværere.
Kom nu.
-Det var det, jeg mente. -Ja, okay.
Ja. Grav.
Ja!
Prøv den vej.
James, bak.
Ikke igen!
Jeg kører.
Ja!
Det virkede!
Til sidst, efter megen graven og slinger,
nåede vi til noget fastere sand.
Wow, vi gør fremskridt nu!
-Ja! -Lige ud lidt.
Grønt!
Ja, der er det.
-Der er vores frelse! -Grønt!
Det bumper.
Vent. Stop. Jeg kan se et problem.
Mellem os og vores mål er der...
-Et stort fald. -En klippe.
Det er faktisk fint, James.
-Er det? Ja! Det... -Ja, det er i orden. Det er sådan her.
-Godt. -Det er næsten plant.
Ja, det er fint. Bare kør.
I er sjove. Rigtig sjove.
Efter at have krydset sanddelen
holdt vi pause i et øjeblik for at fejre.
Sådan, den første succesfulde krydsning
af den mægtige Gobi-ørken, eller noget af den, i den bil.
Vent nu lige.
Hvad?
Hvad der bekymrer mig, er, kan I se en flod der?
Ja.
Det er den flod, vi krydsede for at køre ind i Gobi-ørkenen.
Og vi er kommet frem 300 meter fra det vandløb,
hvor vi kørte ind i ørkenen.
James, jeg har dårligt nyt.
Vi er stadig syd for Gobi-ørkenen.
Fremfor at prøve at køre igennem den igen
besluttede vi modigt at køre rundt om den i stedet.
Lad os bare springe let hen over, at vi har begået en katastrofal fejl
og endte, hvor vi startede, og bare køre rundt om...
-Kører vi mod øst, Hammond? -Ja.
Tror I, det her tæller som en vej i Mongoliet?
-Jeg tror, at det er en vej. -Det tror jeg, ja.
Ved I, hvor mange asfalterede veje, der er i hele landet?
-Én? -To.
Der er ikke to asfalterede veje.
Udenfor byerne er der kun to asfalterede veje.
Det bumper.
-James! -Bump!
-Nej! -Det er ikke...
Jeg er dog bekymret for at få hæmorider af sæderne.
Det er en ægte risiko.
Får du hæmorider af hårde sæder?
Ja, hoppen og rysten.
Men der er en mongolsk kur for dem.
Dræb en ulv,
fjern dens anus og riv det så udover din mad.
-Jeg tror ikke... -Virkelig?
Seriøst. For de tænker, at ulve aldrig får hæmorider. Så...
Baseret på, at ingen ulv har sagt: "Av, mine hæmorider"?
"Av, min ringmuskel."
Bump!
Mens Jeremy fortsætte med at forbløffe os med interessant fakta om Mongoliet...
En af Djengis Khans kavalerister kunne skyde en pil
gennem et murmeldyrs hoved fra 75 meter i galop.
...begyndte det at blive mørkt.
Men fordi vi havde kørt så få kilometer, måtte vi fortsætte.
Hvad temperaturen gør nu, er, at den falder.
Hvor er varmeapparatet?
Nå, ja. Der er ikke noget.
Helt ærligt. Der må...
Det kan du takke hr. Wilman for.
Bump!
Snart kunne vi ikke se, hvor vi kørte.
-Klar til nogle lys? -Ja, den gør... Måske den.
Sådan. Lysene.
-Ja! -Der er de!
-Vent. -Og vi døde.
-Vi er gået i stå. -Problem.
Gå ikke i panik.
Gå ikke i panik. Håndbremse, hr. Hammond.
-Nej, vi har helt mistet elektriciteten. -Sikringen.
Så vi tændte lyset, og...
Og det sprang måske en sikring.
Hovedsikringen var sprunget, så vi skiftede den,
og med taglyset slukket
fortsatte vi vores spring ud i den ukendte kulde.
-Lad os synge en sang. -Nej.
Desperate for at nå længere slog vi ikke teltet op før kl 1.
Og så, efter endnu en kold nat med forfrossen elendighed,
funderede vi over, hvordan vi kunne gøre bilen mere behagelig.
-Har du ondt? -Gud, ja.
Min nakke, ryg, ben. Alt.
Ja, jeg tror, vi vil lave ekstra rygstøtter
med vores oprullede luftmadrasser.
Og baseret på min oplevelse i går, vil jeg foreslå, at vi bruger lidt
af den resterende skum og fordobler tykkelsen under røven.
Jeg har tænkte på noget.
-Ja? -Vi burde give køretøjet et navn.
Det tænkte jeg også. Jeg fandt på "Djenghis Bil."
-Det er godt. -Ikke dårligt, vel?
Det eneste lille problem er, at Djenghis var en ret stor morder.
-Han var lidt af en morder, ikke? -Lidt morderisk.
Han dræbte 34 millioner.
Så lad os ikke opkalde den efter ham.
Der er også et andet problem.
-Ret voldtægtsagtig. -Han var meget voldtægtsagtig.
Han var den mest voldtægtsagtige mand nogensinde.
Ja, det var han.
Vidste I... Og jeg finder ikke på det her.
Hvert 200. menneske i dag
kan spore deres slægt tilbage til Djengis Khan
eller Djengis Khans efterfølger.
Hvordan havde han tid til at føre krig?
Hans krop må have været fyldt med sæd.
Efter modificeringerne fandt jeg på et godt navn.
John.
John er et godt, solidt navn. Det er ærligt og uprætentiøst.
-Pålidelige mennesker hedder John. -Ja.
John Lewis.
-Det er en pålidelig butik. -Ja, ikke?
Ja, præcis, fordi den hedder John.
Men komfort-modificeringerne gennemført og John navngivet på behørig vis,
satte vi ud i søgen efter vores næste punkt på rejsen.
Vanddelen.
TVILLINGESØERNE - VANDDELEN
Men Hammond var ikke glad.
Hvorfor kører du?
Du kørte i går.
Nej, jeg gjorde ej.
-Du kørte i går. -Nej.
Kan han ikke huske noget?
Din hukommelse er forfærdelig, Hammond.
Jeg kørte ikke. Jeg har stadig ikke kørt den.
For at prøve at distrahere Hammond
brugte jeg noget mere af min specielle paratviden om Mongoliet.
Tilbage i det 13, århundrede kunne Djengis Khan
sende beskeder
fra den ene ende af sit imperium til den anden på fire dage.
De kunne ride 400 kilometer om dagen. Én rytter.
-Stafetheste? -En rytter. Ja.
Han red 40 kilometer i fuld galop.
Og når man var halvanden kilometer fra hestestationen,
blæste man i sit horn. Så gjorde de hesten klar.
Man sprang op på den uden... Bare fra én hest
til en anden, og så red man videre.
Og han kunne ride 400 kilometer om dagen.
Hvor mange heste havde han så?
-I hele imperiet? -Ja.
Tredive millioner.
For at holde Hammonds lille hjerne fra at tænke på at køre,
gav vi ham ansvaret for navigationen, og underligt nok var han ret god til det.
DEN STORE INTETHED 1 - ØRKENPOSTEN
Vi har de to bjergkæder.
Og vi kører til venstre, og så er vandet derovre.
Og gæt engang? Han havde ret.
VANDDELEN
Det viste sig at være en flod, vi måtte krydse.
Vi kan ikke komme op der.
Derovre kan vi komme op.
Ja, jeg valgte min rute med omhu.
Der er ikke brug for lav gearing, bare evner og præcision.
-Det gik galt. -Jøsses.
Hvorfor gjorde du det ved os?
Resten af dagen bliver elendig, din tumpe.
For at sørge for, at den ikke blev det, byggede vi et bål,
tørrede vores skjorter
og kørte videre mod det store intet.
Efter et stykke tid følte jeg, at der var endnu et Mongoliet-faktum på vej.
Det er på størrelse med Spanien, Frankrig, Tyskland, Tjekkiet,
Italien, Rom og Irland til sammen.
-Det er på størrelse med... -Og det er tomt.
Tre millioner mennesker. I et område på størrelse med Vesteuropa.
-Forbløffende. -Ja.
Mens solen blidt varmede os, fortsatte vi
vores søgen efter Tvillingesøerne.
TVILLINGESØERNE - VANDDELEN
Indtil navigatøren Hammond foreslog
at bestige en lille bakke for at orientere os.
Det ser meget stejlere ud herfra,
end det gjorde før.
Det er en lille bakke.
Men snart...
Akslen hopper.
-Akslen hopper meget. -Ja, det er slemt.
Okay. Stop.
Det har jeg gjort.
-Jeg synes, vi bør stige ud. -Hvorfor?
Jeg er den eneste, der har kørt John op ad bakke,
så jeg siger jer, at det er for stejlt.
Okay.
-Sådan! -Det var bedre.
-Ja! -Kom så, John!
-Wow! -Kom nu!
Han springer op ad den som en kanin.
Det er et bemærkelsesværdigt syn.
Sikken maskine du er, John.
Godt.
-Ja! -Det er fantastisk.
John, bjergbestigeren,
har rystet sin egen bremsepedal af, men har klaret det.
Det er den første bil nogensinde, der springer som en kænguru.
Takket være Johns utrolige bedrift
kunne vi nu orientere os.
Flot, Hammond. Ingen søer.
Nu kan vi udelukke det.
Vi ved, den ikke er der. Den må være et andet sted.
-Ja. Det er den. -Præcis.
Nej, den er der.
Præcis! Der!
Så nu ved vi, hvor vi er i forhold til den.
TVILLINGESØERNE
Da Tvillingesøerne var fundet, kunne vi planlægge rejsens næste del.
Der er nogle træer mod nordøst, se.
Og der er Den bumpede Eng. Det er helt sikkert nordøst.
DEN BUMPEDE ENG TVILLINGESØGERNE - NOGLE TRÆER
Efter en rar køretur rundt om søerne og forbi Nogle træer,
nåede vi til sidst Den bumpede eng,
der ikke virkede så slem. Men...
Jøsses.
For fanden da.
Det er rigtig bumpet.
...fanden.
Jeg kan ikke se på kortet, hvor længe det her fortsætter,
men det ligner en evighed.
-Der er et fladt stykke. Fladt. -Ja.
D'herrer, nyd dette øjeblik.
Jeg er bange for, at det er forbi.
-Gud. -Det var enormt.
For helvede.
-Det er 35 minutter med det her. -Ja.
-Lad det ende! -Gud!
-Enden er deroppe. -Ja, det er 300 meter væk.
Mit bækken er lige gået af led, hvis det er muligt.
Nu er det på plads igen.
Gud...
Så det er 800 kilometer. Lad os sige, at vi har kørt 160.
-Selvom vi har kørt 160. -Ja.
Hvilket nok passer meget godt.
Tænk ikke på det.
640 kilometer endnu uden søvn og drikke
og i det her terræn.
For fanden da.
Hvordan kan man kalde det en eng? Det er ikke en eng.
Djengis Khan brugte den sikkert mod folk, han hadede.
"Enten stikker min soldat sin hånd op i dit anus
og trækker hjertet ud, ellers kan du køre over det her."
Hent soldaten.
Ja, "hent soldaten."
Som aftenen faldt på byttede vi en ubehagelighed med en anden.
Jeg hundefryser.
Hvad?
Jeg fryser virkelig. Og vinden kommer derfra.
Jeg kører hurtigere, end du gjorde i går.
Jeg kørte ikke i går!
Hvad er der galt med ham?
Gud ved, hvor mange kilometer senere kom vi til vores næste landemærke.
Der er den, det er Den uhyggelige tipi.
DEN UHYGGELIGE TIPI
Hvad er det? Den må være til noget.
Den må betyde noget, ikke?
Det irriterende er, at normalt ville vi slå det op på Google,
og så ville vi med lærde ansigter sige,
at vi ved, hvad det er, og så ville vi fortælle seerne det.
Men alt, hvad vi kan sige nu, er: "Vi har intet telefonsignal.
I må selv slå det op. Tipi, Mongoliet."
I kan slå det op på nettet
og så forestille jer, at vi giver jer den information
-på en lærd måde. -Jeg gør det.
Bare ind med ordene, sådan.
James, det er fascinerende. Tak, fordi du fortæller mig om alt det her.
-Hvad? -Se.
Det er ligner knogler og snor.
-Det er godt lavet. -Ja.
Det er en mongolsk bue.
Tilhører den finderen, eller må jeg få den?
-Den tilhører finderen. -Jeg tjekker bare.
Vi ved ikke, hvad det er, vel?
Nej. Skal vi slå lejr her?
For det er stadig lyst. Skal vi køre lidt videre?
Nej, vi kan køre lidt videre. Den er kun halv otte.
Hvis vi slår lejr her, hvad skal vi så lave,
teltene er slået op klokken otte, bålet er tændt ti minutter over.
Hvad tror vi, der sker efter 20.10?
Normalt ville vi drikke tæt og sætte ild til det der.
-Ja. -Men det må ikke ske.
Nej, men jeg vil ikke kunne modstå.
Jeg vil ikke bare... Lad os gå langt væk fra den.
-Lad os komme videre fra tipien. -Ja.
Så på en storslået aften gjorde vi det, indtil...
Jeremy, du har kørt i 12 timer i træk.
-Ja. -Og du har gjort det godt.
-Du må være udmattet. -Nu begynder han igen.
Hør nu, skal jeg ikke...
-Ja, kom bare. -Virkelig?
Ja, jeg kan ikke udstå dit brok længere. Hurtigt.
Virkelig? Med glæde. Fremragende. Tak.
-Mener du det? -Han holder bare ikke mund.
-"Må jeg køre? Må jeg køre?" -Det er fair nok...
"Må jeg køre? Må jeg køre?" Nej, jeg vil køre.
-"Jeg har bygget den. Jeg vil køre." -Mange tak.
Første gear er ved James...
-Ja. -Vent. Stop.
Hvad?
Jeg tænker lige. Vent. Det er det mest perfekte sted.
-Han har faktisk ret. -Skal vi ikke slå lejr her?
-Det er et top-lejrsted. -Hvad?
-Se udsigten. -Ja, se den udsigt.
Du må indrømme, at det er et perfekt lejrsted.
Ja, sluk den, Hammond. Vi slår lejr her.
Med den beslutning tændte Hammond og jeg bål
og ventede på, at den mad- og drikkeansvarlige tryllede.
Jeg holdt dig ikke fra at køre.
-Jo. -Hvordan?
I besluttede pludselig at slå lejr her.
Du må indrømme, at det er det perfekte...
Selv du kan ikke finde noget at kritisere ved det her,
-og du er camping-entusiast. -Ja, det er pænt.
-Det er perfekt. -Der er masser af godt derovre.
-Venner. -Jeg kan... Hvad?
Har I set rationskasserne til i aften og i morgen?
Nej, det er dit område.
Ja, men jeg lagde dem i den her kasse i morges.
De er væk. Vi har kun til sjette aften.
Sjette aften.
Vi har sæt til at bage brød, hvilket er mel og ris.
Vent. Hvor var rationskasserne?
Jeg troede, de lå i kassen bagpå.
Det er der, jeg har gemt dem hele tiden.
-Ja, den til højre. -Ja.
Låget på den klappede og op i, da du kørte som Pac-Man.
De er sikkert faldet ud.
Det er faktisk noget rigtig skidt.
Ja, vi har ration nummer seks, hvilket er til i overmorgen.
Der er tomat og pastasalat,
thai-kyllingesuppe, tomat og pastasalat.
Åh nej. Beklager. Nej, det går.
Rolig nu. Vi har to poser kaffepulver
og en pose fløde.
Nej, beklager. Den køber jeg ikke.
Jeg har ledt vidt og bredt, men det...
Lå de i kasser som den?
Ja, præcis som den.
Spændte du dem bagpå?
-Nej! De har ligget i de kasser. -Jeg har fjernet stigen i dag.
Lå nogen af dem her? For det hele er faldet af.
-Alt det. -Jeg lagde dem ikke der.
For fanden. Er du sikker?
Hundrede procent. Jeg har helt ærligt ledt over alt.
Hvis vi var fornuftige, ville vi... Hvor mange aftener er der til?
Han tror, vi skal bruge tre aftener til, og der er tre poser.
Så vi ville få en tredjedel af en pose hver.
-Ja. -Og en pose indeholder...
Hvad? Seks tusind kalorier?
Men der er meget næring i,
da det er til soldater. Hvad nu, hvis vi deler én?
Der dukker noget op. Lad os lade, som om det ikke er sket
og spise det hele. Det er altid min filosofi.
Næste morgen, efter endnu en ædru og søvnløs nat,
blev det tydeligt, at manglen på drikkevarer havde en sær virkning
på en af mine kolleger.
Hvad laver du?
Jeg har en idé. Det regner. Vi skal bruge vinduesviskere,
men vi har ikke nogen. Så jeg vil lave dem.
Vi tager alt det her gummi. Og så lægger vi det mellem to stykker træ.
Et stort stykke træ bagpå.
Lidt snor omkring den, og så kan vi bruge den som vinduesvisker.
Hvad er det for et spektakel?
Nogen har bortført Richard Hammond og byttet ham ud
med den her Richard Hammond-klon. Der stod tidligt op, fik en idé
og udfører den helt alene. Og det er en vinduesvisker.
Og du lånte min bog om Mongoliets historie aftes.
Og den er virkelig god. Jeg er lige nået til munkebesøget.
Hvor de møder den mongolske kultur,
der indtil da var ukendt.
Men jeg må videre med det her. Jeg er næsten færdig. Så...
Det eneste problem med den nye, dynamiske Richard Hammond...
...er, at han måske får hukommelsen tilbage. Den ædru Richard Hammond.
Jeg kan godt se, hvad du mener.
Bare så vi er enige, hvornår kørte han?
-I forgårs? -I forgårs.
-Okay. -Han kørte også i aftes.
Nå, ja. Så det er min tur, ikke?
Det er din tur, ja.
Har han virkelig lavet en vinduesvisker?
Ja. Og den lyder, som om den vil fungere.
Vi tager ham med igen.
Vi tog af sted, og præcis 17 sekunder senere
vendte samtalen tilbage på vores største problem.
I nat drømte jeg om et glas vin.
-Drømmer du nu om vin? -Ja. Det var en Sancerre.
Den havde en fantastisk syrlighed i begyndelsen,
og et par sekunder senere kom der en slags
varme i ganen. Det var fantastisk.
Og så vågnede jeg, og det var ikke sandt. Jeg græd næsten.
Ved du, hvad vi burde kalde den her bil i stedet for John?
-Hvad? -"Afvænning."
Snart blev regnen til et skybrud.
Så det var tid til at benytte os af professor Hammonds opfindelse.
-Hvad helvede er det? -Det er en vinduesvisker.
Mod mig, mod dig.
Mod mig.
Hammond, vi må indse fakta.
-Det virker ikke. -Til mig.
Til dig.
Til mig.
Det virker ikke, vel?
Det vælter virkelig ned.
Hvad sker der over mig? Se engang.
-Over dig? -Nej, se.
Du godeste!
Jeg er bange for, at James har tisset i bukserne.
-Det må vi arbejde på. -Ja.
Det kan ikke regne hele dagen, vel?
-Ja. -Ja.
Regner det før klokken syv, er det slut klokken elleve.
Det fungerer vist ikke i Mongoliet. Det er kun i Cotswolds.
Halløjsa, hvad er det her?
Se den højderyg.
Se den sjove højderyg.
Vi havde fundet en enorm skrænt,
der tilsyneladende fortsatte for evigt.
Jeg har faktisk læst om det i en bog, før jeg kom hertil.
Før i tiden var der en sø på størrelse med den der,
den, vi slog lejr ved i aftes.
Og så i 1905 var der et jordskælv.
Et virkeligt voldsomt jordskælv.
Søen blev opslugt. Den forsvandt simpelthen.
Og en 400 kilometer lang revne opstod i jorden.
Men heldigvis skete dette enorme jordskælv i Mongoliet.
Så dødstallet var 15.
Mens jeg forundredes over planetens kræfter,
havde professoren travlt med at reparere og forlænge vores tag.
Okay, hvis vi sætter de to stænger her, hvis du trækker den over til din side...
Det er bedre.
Da det var gjort, fortsatte vi rejsen, og eftersom Den meget store revne
var en af delene på vores Peter Plys-kort,
vidste vi, at det næste var træhuset.
DEN MEGET STORE REVNE
Der står ikke, hvad huset er.
-Kunne det være en pub? -Tja...
-Det kunne det. -Præcis. Eller bare en vinhandel.
Hvis det er en pub, er den 160 kilometer høj på kortet. Vi kan ikke overse den.
Nej. Pubben er større end Gobi-ørkenen.
Ja, så burde vi kunne se den.
Der burde også være masser af forsyninger, som den får brug for.
Eftersom vi ikke kun kunne tale om sprut,
prøvede vi at finde andre samtaleemner.
Jeg lagde en lort i går, okay? Jeg kiggede ned på den,
og den var i to etager med en lille del, der stak ud.
Og som jeg kiggede ned, landede der en flue på den.
Man kunne se den. Den kiggede på mig, som om den sagde: "Det er mit palads nu."
Og senere var den samme flue i dit telt.
Da det emne var udtømt, gik vi tilbage til mit nye favoritemne.
Er I klar over, at Djengis Khan
var historiens største militærgeni?
Men en rigtig skiderik.
Ja, en rigtig skiderik. Djenghis angreb engang en by,
og så skar han alle kvinder, børns og kattes hoveder af
og byggede en pyramide med dem.
Kattene er en god detalje.
Han havde ikke fået nok. Han skulle bruge mørtel til sin pyramide.
Så han skar alle kattenes hoveder af.
Det er en advarsel for nabobyen, ikke?
Den næste by vil sige: "Okay, vi overgiver os."
"Hr. Khan, vi har set Deres CV, og De må gerne få byen."
-"Og alt i den." -"Tag bare."
Men der har aldrig været et større militærgeni.
I forhold til Det Mongolske Rige var Romerriget
et støvkorn.
Hans gik fra Det Gule Hav til Donau.
Og nu blev vores samtale afbrudt af noget morsomt.
Du godeste!
Du milde.
Kan vi se det på kameraet?
Jeg ved ikke, om vi kan dreje det.
Det er vores kamerabil.
-Den sidder fast. Sidder vi fast? -John gør ikke.
-John sidder ikke fast. -Nej.
Eftersom vi havde brug for kameraholdet til at gøre denne elendige tur maset værd,
var vi nødt til at redde dem.
Føler du dig lidt selvfed?
Jeg er så fuld af selvfedme.
-Okay, så er det nu. -Ja, de er klar.
Om tre, to, en. Slip koblingen.
-Vi er fri! -John har gjort det!
Det lykkedes for John!
John har trukket den masseproducerede Toyota Land Cruiser
ud af dyndet.
Her er vores budskab, køb mongolsk!
Kørende på en pude af selvfedme fortsatte vores søgen efter træpubben.
Men snart blev den en pude af elendighed.
Det er koldt.
Hvordan kan temperaturen variere så meget så hurtigt? Det er utroligt.
Gud! Det er fordi, det er landfast, ikke? Det er ikke påvirket...
-Der er intet hav til at styre den. -Præcis.
Men øjeblikke senere blev vores humør løftet.
Hvad er det?
Pubben. Det er pubben.
Det er første gang i to en halv dag,
at jeg har haft håb i hjertet.
-Hvad vil du have? -Whisky!
Jeg ville gerne have gløgg.
Nej, cognac.
Hvad med King's Ginger?
Gud! Ja!
-Der er døren. -Der er døren.
-Døren. -Ja.
Tre glas af jeres bedste, krovært.
Låst?
Måske er der lukket.
-Det er ikke åbent. -Måske er de bare ikke vågne.
-Hallo? På mongolsk. -Hallo?
-Vent. -Hallo?
Åh nej. Vent.
Den er tom.
-Ja, ikke? -Her er ingen.
-Jeg er så sulten. -Ja.
-Og fugtig. Det glemte du. -Meget fugtig.
I andre tv-programmer, hvor der er opdagelsesrejsende og den slags...
Mener du Bear Grylls?
Ja, de klynker ikke, vel?
Nej, de klynker ikke, fordi de tager på hotel hver aften.
Bor på hotel. Ja.
"Åh, jeg bliver jagtet af en bjørn."
Som er en mand i... bjørnedragt.
Og så tager han på hotel.
Mens vi derimod er dumme nok til at sidde i en hjemmelavet bil,
når det er minus 40 grader, uden alkohol, uden mad
og uden enden på den her rejse i sigte.
Jeg er faktisk træt af det.
Flere forfærdelige timer senere blev vores humør igen løftet.
Vent. Er det...
Det er en vej.
Det er den første vej, vi har set.
-Den kan kun føre til Mörön. -Det er det eneste sted, der er.
Og hvorfor lave en rigtig vej,
medmindre den fører til den eneste by?
-Det er en vej! -Det er den!
-Den fører til Mörön. -Vi er på en vej!
Lad os sætte farten op.
Vi skal på pub i aften! Vi kører lige derhen!
Åh gud!
Jeg har aldrig i mit liv været så glad.
-Der er en bro. Kan I se den? -Det er en bro.
Der er en bro.
Der er en rigtig bro.
Det viste sig, at broen var Den gyngende bro.
Men gyngende var lidt af en underdrivelse.
Men det var intet problem for John, der blot hoppede igennem floden.
Det er hans kendetegn. Tilbage på vejen.
-Det virker. -Her.
Mörön, her kommer vi!
-Ja! -Den hopper!
Ja! Hvad?
Det var kortvarigt.
Hvorfor endte den bare?
Grunden til, at den endte, var den næste del på kortet.
RET SUMPET OG TRIST
Der på nært hold lod til at være
komplet uigennemtrængeligt.
Men Æsel holder af sumpede og triste steder, så...
James, du må ikke bare køre derind.
Vælg en rute.
Det er det samme, som vi lavede i går.
Sænk farten!
-Det er ikke... -Sænk farten!
Det er fint. Det er en terrænvogn. Den er udmærket i stand
-til den slags. -Det er den ikke. Vel?
Bare stop. Det er idiotisk at køre herind.
Det har væltet ned hele natten og hele morgenen.
Det er blevet sumpet. Du skal nå hen til de bjerge.
Lad os finde en rute. Så finder vi vej udenom.
Vi skal højere op. Vi er allerede sunket.
Hvis vi kører rundt om den,
kan det være 160 kilometer til, vi ved det ikke.
Vejen fører hertil. Det er tydeligvis den vej.
De ville ikke bygge en vej til noget, man ikke kan køre igennem.
-Hvor skal du nu hen? -Jeg sigter efter bjergene.
-Her er mere vand. -Det bare mudder. Slap af.
James! Stop!
Nej, det går ikke.
Jeg slår ham ihjel.
For helvede! Du har begravet den!
Med to færre passagerer og differentialerne låst...
Kom så, James. Kraft!
...sprang John fri.
Fremragende indsats.
Du er fri.
Så er der kun 480 kilometer tilbage af den sump, du er kørt ind i.
Takket være Mays stædighed
lod det til, at vi skulle tilbringe resten af dagen til fods.
Det kan blive sådan hele vejen.
For pokker. Det er lidt...
Bredden kollapsede.
Heldigvis fandt den nye og forberedte Richard Hammond på en plan.
Det her skal nok fungere.
For f...! Jeg kan ikke få mine sko...
May, jeg har tabt mine sko!
Hvad skal jeg gøre, før jeg dør af kulde?
For mine sko er en meter nede i mosen der.
Jeg kobler donkraften til hanken der.
Og så kobler jeg trækrebet her til donkraften.
Jeg sætter ti eller 12 pløkker i den faste jord der
og bruger faldskærmsselen som anker,
kobler den her til den og bruger donkraften som spil til at trække den op.
Jeg bor i Holland Park. Jeg læser ikke blade om terrænkørsel.
Han er meget autoritativ af ham at være.
Han er ædru og i sit rette element.
Godt.
Prøv engang.
Kom nu!
Ja, nu er bjergene kun 70 kilometer den vej.
Gode gud!
Vi kunne have fundet en vej udenom.
Flere kilometer senere sad James mere fast end nogensinde.
Åh gud!
Du skal nok klare den. Kom så.
-Du klarer den! -Det er meget farligt.
Og ubetryggende nok bad han Hammond om at styre.
Vent, lader du ham faktisk køre John?
Han er fra landet. Det må du huske.
Det er som at køre ud af garagen hjemme hos Hammond.
Du er i tredje gear. Prøv første.
Man skulle tro, du aldrig før har kørt i den.
Kom nu! Han slipper ud.
Han har ødelagt alt.
Kortet er ødelagt. Kompasset er ødelagt. Kameraerne er ødelagt.
Den skal nok komme ud. Den skal ikke...
Jeg tror ikke, jeg kan redde det her.
Og han er væltet. Hvor langt er han nået?
Mindre end dens egen længde.
Det er okay! Jeg er vant til det her!
Hvad skal vi gøre?
Du kan med din enorme massefylde
stille dig der, måske er det nok til at rejse den op igen.
Du hopper af, og vi er klar igen.
Hvad? Skal jeg stille mig derop?
-Bare der. -Ja.
Fremragende idé.
Det er derfor, de kalder dig "den fede bilvender."
Sådan. Jeg er oppe.
Det er meget forudsigeligt.
Det virker. Ja!
-Tak. -Nu er problemet, James...
-Ja. -Han sidder fast der.
Og du sidder fast der, men hvis jeg klatrer over dig
og ind på sædet, burde det være nok.
Det er ligesom slutningen på The Italian Job.
-Jeg stiller mig på dækket. -Ja.
Okay. Hammond stiger ud,
jeg smutter ind i midten, og du sætter dig ind på samme tid.
Det er faktisk klogt.
Han sætter sig tilbage, og så er vi alle inde.
-Jeg smutter. -Jeg sætter mig ind.
Okay.
Okay, jeg giver den gas.
Den bevæger sig.
Jøsses!
-For pokker da... -Det var tæt på.
-Sådan. -Vi er fri.
Stop. Jeg vil ud og aldrig køre en centimeter til med dig.
Eller ham.
Efter en hård eftermiddag
havde vi alle brug for lidt tid i fred.
Efter flere timer i stilhed stoppede vi for natten på det,
der lignede et lovende sted.
Men det er det ikke, vel?
Ikke rigtigt.
Men uanset hvad gik den mad- og drikkeansvarlige snart i sving.
Jeg bruger traditionelle metoder til at tænde bålet.
Og snart har vi have lækre ris.
Hvordan vil du have dem? Kogt?
Ja. Der er intet, vi kan hælde i, vel?
For fanden. Hvordan...
Hvad foregår der?
Lort!
Pas på!
Du godeste! Det var en håndgranat.
Du satte ild til plastiktoppen.
Mens aftensmaden kogte, ville jeg sætte en streng på min nye bue.
Hvor er min nylonsnor? Her.
Buen skal sidde sådan, ikke? Jo.
Nej, omvendt.
-Den vej? -Ja.
-Man skal vel trække... -Det er en mongolsk...
Nej, så knækker den.
-Fordi materialet udenpå... -Skal den den vej?
...fungerer bedre, når det bliver strakt.
Det er sener.
Materialet på indersiden af knoglen fungerer bedre under tryk,
når det presses sammen. Det er verdens første eksempel på kompositmaterialer.
De mongolske krigere var de første, der gjorde det.
Så de lagde de to materialer i lag,
så knoglen er mast ind i midten,
senerne strækkes uden på, og så siger den...
Som resultat kunne deres buer være halvt så lange som en langbue,
men lige så kraftige. Se de kunne skyde fra hesteryg over hestens hals.
Og man kan skyde til højre, venstre eller bagud.
Så det er de tre positioner, de kunne skyde i.
Jeg kendte engang en fyr, ved navn Richard Hammond, der var bindegal.
Hvorfor ved du alt det om buer?
Fordi jeg... husker ting.
Jeg bryder mig ikke om det.
Næste morgen, efter at have spist det sidste af maden,
fortsatte vi rejsen mod Mörön.
Vi anslog, at vi havde tilbagelagt 560 kilometer.
Men eftersom vores kort ikke var i korrekt målestoksforhold,
anede vi ikke, hvor langt der var igen.
Vi vidste kun, at vi var sultne og udslidte.
Jeg har utroligt ondt i skuldrene.
Der er intet af mig, der ikke gør ondt.
Der er intet af mig, der er varmt, tilpas eller tørt,
og jeg har haft afføring
for femte-sjette dag i træk på en mark som et dyr.
For pokker! Min ryg!
Der fløj vi vist lidt.
Lort!
Gud! Det var ikke godt.
Men tingene blev snart værre.
Skønt. Nu bliver jeg tisset på.
Gud! Det har aldrig været værre.
Hvis der er en klippe ved toppen, kører jeg udover den.
Jeg afslutter det nu.
Jeg vil have et glas vin.
Vi sigtede efter det næste mål på kortet, Mange træer.
MANGE TRÆER - OVERSVØMMET STED
Og vi fandt dem.
MANGE TRÆER
Se bare der.
Du godeste. Vi er et fantastisk sted.
Derefter ledte vi efter den store flod, og for at få bedre udsyn
søgte vi igen efter højt terræn.
Kom nu, John.
Ja! Du kan godt.
-Beklager. Det er faktisk sjovt. -Jeg tror, det betyder, han er glad.
På toppen var der ingen flod i syne.
Bare mere af Mongoliet.
Så vi fandt kortet frem.
Vi har en beslutning at træffe. Jeg tror, vi er her.
For vi har passeret Mange træer. Vi er for enden af den del.
Vi skal krydse den her flod, hvad der end sker.
Vi kan køre denne vej,
nordpå og rundt om, det er nok en længere rute,
eller vi kan køre sydpå.
Det her er meget længere end dette.
Ja, men det ender i Den dybe flod af fortvivlelse med strømfald og klipper.
Det er illustreret på kortet.
Ja, de har gjort sig umage med at tegne det sådan.
Og hvis vi ikke kan krydse der,
må vi hele vejen tilbage alligevel.
Hvis vi kører denne vej, finder vi en vej
langs en af flankerne.
Den der dal?
-Ja, rundt om... -Ja, den vej.
Det er langt.
Det er længere, men det indeholder ikke det der.
-Så vi er enige, d'herrer. -Ja.
-Vi kører nordpå. -Ja.
Vi er ikke interesserede i noget kønt. Vi er ikke interesserede i fortvivlelse.
Vi er interesserede i vin, og den letteste rute er den vej.
-Nordpå. -Sådan.
Sid op.
Vores beslutning havde tilføjet endnu flere kilometer til rejsen.
Men der var en fordel.
Vi kunne se mere af dette utroligt smukke land.
Mongoliet har lige ændret sig igen.
Hvad forventede jeg ikke at se?
-Kameler. -Ja. Hvad ser jeg?
Fyrretræer. Lugt.
Og det er ægte fyr, ikke fyr på dåse.
-Lad mig sige jer, hvad jeg kan her. -Hvad?
Gå ud med min bue og pil og fange ting.
Hvad mener du...
Og se dernede.
Se, hvor stor den ørn er på den klippe!
For pokker da!
Gud, ja!
Den er enorm.
Det bliver sært at tage hjem, hvor man ikke bare kan køre
-i alle retninger. -Jeg vil derover.
"Så kører jeg bare derover." Det bliver sært.
Mange timer senere havde vi stadig ikke set floden.
Kan I høre min mave rumle?
Min egen overdøver den.
Men så...
Det er floden.
Hvad?
Det er floden. Jeg så den lige for foden af de bakker.
Nej, Hammond. Kan du se en flod, James?
-Nej. -Det kan jeg heller ikke.
Det er floden af gin i hans fantasi.
Nu er han blevet vanvittig.
Den er der. I kan se den om lidt for foden af den klippe.
-Der. Tak. -Nå, han har ret.
Nu skulle vi bare derned.
Og jeg havde en enkel plan.
Hvorfor kører vi ikke bare lige derned?
Du ved ikke, hvad der er bag den kant.
Det kan være brat og forfærdeligt.
-Måske er det stejlt. -Slap af.
Nej, det er ikke afslappende.
-James, kan du holde den i lav gearing? -Det gør jeg.
For hvis den hopper ud nu...
Så er vi i en kæmpe pine. Undskyld.
Vi ville køre en million kilometer i timen, før vi...
Bogstavelig talt en million.
-Det er ret stejlt, ikke? -Det er stejlt.
Stejlere, end jeg troede.
Men takket være min geniale plan og kørsel klarede vi det.
En let køretur til floden
og en hurtig aftentur til Mörön.
Ja, vi kan stadig nå frem i aften.
Men da vi nåede til floden, faldt vores hjerter ned i vores tomme maver.
Se, hvad der er på den anden side.
Se til venstre, d'herrer.
Det er et kæmpe problem. Vi kan ikke komme ud.
Vi kan ikke engang komme derop.
Hvad gør vi? Vi er nødt til at krydse den.
Sagen er, at det vil tage os...
-Hvad? Ja. -...timevis.
-Ja. -At finde et sted at krydse den.
-Timevis. -Og så vil det være mørkt.
-Ja. -Så... Sig det.
Ja, vi må slå lejr her.
Men vi har ingen mad.
Det var ikke helt sandt.
Vi havde mel og en pakke flødepulver,
som vi blandede med iskoldt flodvand og friske urter
til at lave en suppe, der var overraskende ulækker.
Og næste morgen begyndte vi at søge efter et sted at krydse floden.
Vent, er det et hul deroppe?
Selvom vi kunne nå tredive meter, så kig bagved.
Vi er nødt til at vende og prøve den anden retning.
Vent. Hvad med der?
Det ser faktisk ret godt ud.
Det er dybest set en græsplæne på den anden side.
Den anden side er fantastisk.
Og der er en kløft mellem bjergene.
Men se, hvor dybt der er.
-Ja, den er tre meter dyb. -Det vil drukne bilen.
Men til sidst, efter flere kilometers søgen...
-Vent, det ser ekstremt godt ud. -Det ligner vejen ud.
Og floden er lavvandet der. Kan I se det?
-Ja, hvor den... -Det ligner en gave.
Hvor dyb tror vi, den er?
Den er bred, så den har ikke skåret sig dybt, vel?
-Er det sådan, det fungerer? -Lad os holde fast i den tanke, ikke?
Ja, lad os det.
Eller vi kan køre frem og tilbage her, indtil vi dør.
Jeg er træt af at køre frem og tilbage, og vi kan slippe ud.
Vi kan helt sikkert komme ud. Vi kan helt sikkert nå videre.
Vi har en snorkel på motoren.
Vi krydser floden for at få vores drink.
-Lad os gøre det. -Ja.
John vader.
Det er gletsjer-vand, og det er utroligt kold.
-Nu fryser jeg, James. -Det er ikke sjovt.
Det når helt op til min røv nu!
Det er for dybt. Stop, James!
Bak, James. Jeg beder dig.
-Jeg tror, hjulene roterer. -De roterer.
Ja, det virker ikke.
Jeg følte, at vi kørte over en kampesten.
-Kunne du mærke det? -Ja.
Jeg tror, vi støder på den på vej tilbage.
Mærkede jeg lige hele bilen bevæge sig?
-Ja. -Ja, det er strømmen.
Fremad.
Vi kan ikke køre fremad. Hvis det bliver dybere,
og vi får mange centimeter herinde, så bliver motoren oversvømmet.
Al elektronikken kommer under vand. Slut.
Den eneste løsning var at bakke.
Hvilket betød, at vi måtte befri baghjulene.
-Kors i røven! -Hvad?
Jeg har lige fået en kønsskifteoperation.
-Er du okay derinde, Hammond? -Jeg stiger ikke ud.
Jeg er fra Birmingham, jeg er ikke god til vand.
-Der er også strøm. Der er dybt. -...stærk.
Venner, jeg mærkede lige bilen bevæge sig i strømmen igen.
-Det ved jeg. -Skær dørene af!
-Hvorfor? -Skær dørene af!
-Han har ret. -Hvorfor skære dørene af?
-Det er dem, der bevæger den. -Fordi det er finner.
Det er det eneste, jeg har sat på bilen!
Jeg er ligeglad. Ellers ryger bilen.
James, skær de andre af.
Dørene er væk!
Skønt! Så mit eneste bidrag til John
er nu på vej til Shanghai.
Men nu kunne vi koncentrere os om at finde ud af, hvad der blokerede os.
Vi går begge i samtidig.
Tre, to, en.
Begge baghjul var blokeret af store sten.
Kan I rykke stenene?
Ja, Hammond, når verden er i nød,
siger folk altid: "Jeg har det. Vi ringer til James May og Jeremy Clarkson."
De er de rette mænd til opgaven."
Ja, det er jer, vi afhænger af. I må være stærke som titaner.
Du siger altid, at du nærmest er en hest.
Vær en hest, flyt den store sten.
Er du i frigear? For jeg dykker ned om lidt.
Jeg er i frigear. Jeg kører ingen steder.
Okay. Lad os få det overstået.
Okay. Vi tæller ned.
Tre, to, en.
...strømmen har fat i mig. Pis.
-Jeg flyttede den lidt. -Strømmen har fat...
Jeg dykkede lige ned, og strømmen tog mig.
Bare rolig, Hammond, alt er i den skønneste orden her.
Godt!
Jeg har gjort det! Ja!
-Har du gjort det? -Ja.
Lad os flytte den her.
-Jeg har den. -Har du den?
Jeg tror, jeg har den.
Den flytter sig! Vi gjorde det!
Ja!
-Tak for liftet, Hammond. -Jeps.
Okay, to ting.
Floden er virkelig kold, og der er det lidt for dybt.
Vi må prøve en anden rute. Så meget er klart.
Ja.
-Absolut. -Okay. Hop om bord.
Vi kørte ud igen, hvor floden virkede lav.
Til højre. Nu.
Ja, flot. Godt arbejde.
Den hælder lidt.
Fortsæt.
Kør så diagonalt.
Sigt efter hullet mellem træerne. Kan du se det?
Sådan. Det er godt, hvis det ikke pludselig bliver dybt.
Jøsses! Det er dybt igen.
Fortsæt.
Nu bliver det tydeligvis lavere.
-Ja! -Jeg tror, vi klarer det.
Ned med venstre hånd. Sådan.
Venstre hånd. Vi er der næsten.
John kan svømme. Jeg er ellevild.
Fantastisk! John!
Jeg er ellevild. Vi er på vej til at få gin.
Men før vi kørte videre, måtte vi lave nogle modifikationer.
Vi havde ikke kørt John som cabriolet før.
Jeg bør forklare grunden til, at vi kører uden tag.
James har lavet det til bukser, da hans var blevet våde.
Hammond og jeg har omdannet et af teltene til et par bukser.
Så hvis vi ikke når til Mörön i aften...
Så må to af os dele.
I klarer jer i et telt sammen, ikke?
-Nej! -Forkert.
Nu, hvor floden var bag os,
måtte vi finde ud af, hvad der lå forude.
Hvilket var umuligt.
Åh gud.
Der er intet på kortet her.
Der står bare "Kryds floden," og så ikke andet.
Nej.
Få kilometer senere blev vi derfor overraskede over,
at vores rute var fyldt med noget, vi ikke havde set før.
En halv milliard kampesten.
Stop. Han hopper, Hammond,
det er tegn til, at vi skal forlade skuden.
Held og lykke.
Prøv at pakke.
Jeg er dækket af fluer på grund af mine orange bukser.
De orange bukser var en rigtig skidt idé.
Hvad vi forsøger på nu, er, at fordi al vægten er bagtil,
vil vi faktisk bakke op.
Ned med venstre hånd!
Højre hånd op! Okay.
-Pas på! -Fortsæt, direkte tilbage.
Ret op. Over til dig, Hammond.
Lidt til højre! Nej, meget til højre.
Nu til venstre, hårdt til venstre.
Da bakken var jævn igen,
kunne John vende sig og håndtere terrænet forfra.
Hårdt til venstre.
Har I nogensinde set sådan et terrænkøretøj?
Sikken maskine!
Så hårdt har han ikke arbejdet før.
Du skal ned i kløften,
op på den anden side og ud på engen bag den,
og så er vi i sikkerhed.
Jøsses! Er du sikker, Hammond?
Ja! Lidt mere til højre.
Sådan. Hold mod højre.
-Hammond... -Ja?
-Har du set... -Åh gud!
-Hvad var det? -Undskyld.
-Vi var lidt distraherede. -Vi kiggede på myrerne.
Der er flere myrer her, end der er mongoler i Mongoliet.
Ja. Det er der nok.
Giv den gas!
Godt, du er ude.
Det er utroligt, hvad han er i stand til i terræn. Forbløffende.
Jeg har virkelig aldrig set en bedre terrænbil.
Nej, det er forbløffende.
Jeg tror, at NATO vil bestille 20.000 af dem her, når de ser det her.
-Hvad tænker du på, Hammond? -Alkohol!
Jeg tror ikke, de lukker mig gennem paskontrollen derhjemme.
De vil ikke genkende dig.
Jeg vil være 12 kilo lettere og ligne John Bon Jovi.
Vi var nu mere desperate end nogensinde for at få afsluttet turen.
Hvis vi bare... Kan I se de træer på kammen?
Ja.
Vil vi kunne se Mörön derfra?
Vi vil kunne se skiltet, hvor der står: "Mörön, Jeremy Clarksons tvillingeby."
Snart nærmede vi os toppen med spændte hjerter.
Toppen. Kan vi se Mörön?
Hvor er den?
Åh nej...
-Jøsses. -For fanden! Helt ærligt!
Åh gud!
Slå mig ihjel.
Vi har kun to telte.
Vi har ingen mad.
Vi var også ved at løbe tør for brændstof.
Men vi måtte fortsætte afstraffelsen.
Indtil to timer senere, hvor vi kom forbi
det mest vidunderlige, vi nogensinde havde set.
Det var den første påmindelse i syv dage om det 21. århundrede.
-Åh gud! -Ja!
Jeg har aldrig været så glad!
Men vi havde stadig en afgørende beslutning at træffe.
-I den ene ende af de her... -Ligger Mörön.
Ja.
Spørgsmålet er, kører vi til højre eller venstre?
-Højre. -Hvorfor højre?
Fordi jeg er heldig. Og det bringer held at køre til højre i Mongoliet.
Hvad nu, hvis det bare fører ud i intetheden?
Det fører ikke til intet. Det fører til et strømværk.
Det kunne fører til Rusland. Til et strømværk i Rusland.
Den ene ende er et strømværk i Rusland...
-I den anden er der gin og tonic. -Gin og tonic.
Vi har besluttet os, lad os holde os til det og tro på vores beslutning.
Ja, bare så det er helt klart, hvis det er forkert,
vil det være mig, der siger: "Jeg sagde jo, det var til venstre."
Det ved jeg. Men jeg vil have slået mig selv ihjel,
så det er lige meget, jeg hører det ikke.
Men der var ikke grund til bekymring, for kun få kilometer senere
opdagede vi, at det virkelig bringer held at dreje til højre i Mongoliet.
Sikket himmelsk syn.
Hvor langt væk tror I, det er?
Ti kilometer.
Så kom da. Vi afslutter det.
-Lad os gøre det. -Ja.
Det har ikke været let, vel?
-Det har det virkelig ikke. -Åh nej...
Det har det virkelig ikke. Jeg er forbløffet over,
at vi ikke har slået os selv eller hinanden ihjel.
For selvom Mongoliet har været en konstant kilde til forundring,
har den egentlige krydsning af det i høj grad været
det mest besværlige, opslidende og anstrengende rejse, vi har været på.
-Se der! -Se.
Jeg tror, at vi har hundredvis af dele.
De har ikke sendt øl.
Eller gin, vin eller nogen slags alkohol.
Lad det få en ende!
Ja, okay.
May, jeg har tabt mine sko!
Jeg kan redde det her.
Og han er væltet.
Det når helt op til min røv nu!
...strømmen har fat i mig...pokker.
Faktum er, at vi ikke kunne have gjort noget af det uden John.
Nej. Han har været utrolig.
Og selvom vi byggede den midt ude
i noget sand, har den været utrolig pålidelig.
Vi har kun været nødt til at skifte sikringen,
hvilket tog 30 sekunder.
Men moralen er, at hvis man skal på ekspedition,
og man er absolut afhængig af sin bil, så køb en John.
Ja. Se!
Jeg kan ikke... Jeg er så spændt og tørstig.
Åh gud!
Jeg har aldrig ønsket mig at ankomme til noget sted mere end lige der!
Og nu kører vi forbi skiltet, og så er vi officielt ankommet.
Vi ankommer, og vi er her!
Vi er i Mörön!
Hej, Mörön! Vi elsker dig!
Hej, Mörön!
Vi har rejst så langt!
Ja! Sikken rejse!
Ja!
Den jævne overflade...
Det er smukt! Jeg er vild med den her asfalt.
Vi har nu gennemført hr. Wilmans mission...
-Ja. -Nu må vi gennemføre vores.
-Hvor er pubben? -Præcis.
Ja. Og én ting til,
da vi har udført hr. Wilmans mission, er denne del for os...
-James, må jeg køre lidt? -Glem det.
-Kom nu. -Seriøst, Hammond, det er ikke...
Det er ikke risikoen værd at lade dig vælte så sent på turen.
Hvilken risiko? Lidt.
Der er måske et sving, hvor der står: "Slut."
Der er intet sving.
I har gjort alt det sjove, alt det spændende, klitterne,
bjergene og kløfterne og ørkenerne
-og skovene... -Ja. Og nu byen...
-James. -Hvad?
Bare for at lukke munden på ham, kan du så ikke lade ham prøve?
-Virkelig? -Bare lad ham køre. Stop her.
-Seriøst? -Ja, helt ærligt, bare...
-Okay. -Stop her.
-Det er din skyld. -Ja!
Utroligt.
Nu skal I se, hvordan man kører.
Sådan.
-Vent! Pub! -Hvad?
Hvad? Jeg har kun kørt en halv meter!
Den er lukket.
-Hvad? -Den er lukket.
Det er den faktisk.
Den er lukket.
Og efter den forfærdelige skuffelse er det tid til at slutte af.
Mange tak, fordi I så med. Farvel.