...vi gleder oss til å se deltakerne.
Hallo og velkommen til Sør-Frankrike.
Men dette er ikke det Sør-Frankrike
med badedrakter uten topp
og russiske milliardærer med superyachter.
Det er ikke samme verdenshalvdel.
Dette er 9100 kilometer sør for Sør-Frankrike.
Det er en liten vulkanøy på det indiske hav som heter Réunion.
Merkelig, ikke sant? Dette er ikke et fransk protektorat.
Dette er Frankrike.
-Du vet flyturen hit fra Paris? -Ja.
Verdens lengste innenlandsflygning.
Fra Frankrike til Frankrike.
På grunn av tidsforskjellen
var det her den første euro-handelen skjedde.
-For en pose litchi-frukt? -Ja.
-Den var fin. -Den var god, May.
Så du det kastet?
For å passe inn i Azurkyst-miljøet
kom jeg i en V8 Bentley Continental.
Jeg må innrømme at Bentley fikk ryktet sitt
for mange år siden på Le Mans, som er nord i Frankrike.
Men de har endret seg siden da.
Nå er det veldig sør-fransk.
Men oppskriften er den samme.
En mektig blanding av dreiekraft og velstand.
Ja!
Det er første gang at jeg, på våre eventyr,
har hatt en ordentlig og velfungerende bil.
Uansett hva Mr. Wilman har i tankene, er den perfekt.
Ja, men denne er bedre.
Dette er den nyeste Ford Focus RS.
350 bremsekrefter fra en firesylindret motor med turbolader.
Den er lett, bare 1500 kilo, og den er smart.
Den har momentvektorering.
Den kan sende opptil 70 % av sin totale kraft til bakakselen.
Og den kan sende all den kraften til ett hjul.
Og lydene når man kjører på giret...
Da føler jeg meg som en råner.
Hei. Som dere sikkert antok, gjør jeg det skikkelig.
Jeg kom med denne. Det er en Caterham.
En 310R, for å være nøyaktig.
Det er litt krevende å sette seg inn. Men når du sitter i den,
lønner det seg veldig. Denne bilen ble født på 50-tallet,
designet av Colin Chapman, som en racerbil man bygger selv.
Denne snakker bilentusiaster på nettet veldig mye om.
Man må sette på rattet selv.
Så lukker du døra, setter den på plass, og så kan du kjøre.
-Den er fin. -Helt fantastisk.
Hvorfor er nødstansen på utsiden?
Jeg legger den der så du ikke mister den.
Ja ja, jeg må gå.
Ikke vær en dust, Hammond.
Om vi ser bort fra nødstansens uheldige plassering,
kan jeg ikke tenke meg noen bedre bil for disse fantastiske veiene.
Om du liker følelsene når du kjører,
som å snu på rattet, å skifte gir
og å trykke på pedalene, så vil du ha en sånn.
Den har ikke antispinn, ABS,
justerbar fjæring eller semiautomatisk girkasse.
Den har ikke engang kollisjonsputer.
Det er bare en bil.
Helt perfekt.
Etter å ha vist bilene våre på denne tropeøya,
skulle vi møtes.
Det er så fint å være tilbake i EU.
Sola skinner, nydelig utsikt, deilig kaffe.
Der kommer slyngelen.
Hvordan føles fotlenken i denne varmen?
Den vokste frem da jeg satte meg inn. Den dukket bare opp.
Dette er kystveien fra nord til nordvest på øya.
Og det er mange steinras her.
De har prøvd å løse problemet
ved å henge armeringsnetting fra klippene,
men det har ikke hjulpet.
Så de har en ganske radikal løsning.
Franskmennene bygger en ringvei i havet.
Den skal tåle ni meter høye bølger og skaffe stemmer,
det er et mesterverk
som koster 112 millioner pund per kilometer,
og det er tolv kilometer langt.
Det er verdens dyreste asfalt.
Denne utrolig dyre
og utenkelig kompliserte veistrekningen kan være til nytte.
Så...
Jeg vet ikke hvordan vi skal avgjøre det.
Jeg har minst krefter, men er lettest.
Både Hammond og jeg har turbolader og firehjulsdrift,
noe man ikke vil ha i dragrace.
Men han har et akselerasjonsprogram.
Men han forstår det nok ikke.
"Tur"? Jeg vil ikke ha det. "Innstillinger".
"Førerassistent". "Akselerasjonsprogram".
Det... Nei, det forsvant. Vent.
Jeremy Clarkson gikk ut av bilen.
"Førerassistent".
-"Akselerasjonsprogram". -Hammonds akselerasjonsprogram...
-Virkelig? -Ja.
Akselerasjonsprogram er vanskelig. Han er så nyttig til...
-Hva gjør den? -La den være.
Hva er det?
-Du vet det. Vær grei. -Jeg gjør ikke det.
Hvorfor er tenningen på utsiden?
I tilfelle man krasjer.
Så irriterende. Ikke mist den.
Etter at James hadde satt sammen bilen sin
og Richard hadde ordnet teknologien, var vi klare.
Skal franskmannen i gul vest starte løpet
eller kaste en bensinbombe på meg?
Tre, to, én!
Fy flate!
De fikk en bedre start.
Andre. Jeg girer opp så fort som mulig. Jeg leder.
Den har bare 152 hestekrefter.
Nå må jeg bruke fart og krefter.
Litt sen giring.
-Unnskyld. -Pokker ta!
Jeg taper. Jeg er den første som taper på denne veien.
Innvielsesløpet på Réunion
ble eid av en Bentley.
Har han det ansiktsuttrykket?
Ja, det har han. Det uttrykket.
Etter å ha innviet ringveien med det viktige dragracet,
fikk vi en tekstmelding fra Mr. Wilman.
Han ba oss møte i en gravlund i byen St. Paul.
der vi skulle få videre instrukser.
-Karer. -Hva er det?
Jeg holder et ark.
-Er det fra Neville? -Ja, faktisk.
Det står: "I 1730 på Réunion ble en mann som ble kalt La Buse..."
Dette er ham.
"...hengt for sjørøveri."
Så dette er La Buse? Hva var han?
-Han hadde en sjørøverflåte. -Kjenner du til ham?
Ja. Han ble kalt "The Buzzard". Stor nese.
Det er mer, om dere kan holde munn.
"På vei til skafottet kastet han en kodebeskjed til publikum
"som forklarte hvor han hadde begravet skatten.
"En kopi av beskjeden er i pakken."
-Er det dette? -Ja.
-Det er bare søppel. -Her er det viktige.
"Det antas at en del av skatten var Goas ildkors,
"et 100 kilo tungt og 215 cm høyt gullkors med rubiner,
"og i dag ville skatten være verdt 100 millioner pund."
Så?
"Det er deres jobb å løse koden og finne det.
"Vennlig hilsen Neville Wilman."
-Skal vi på skattejakt? -Ja, det skal vi.
-Spar meg. -Tror du på dette piratvrøvlet?
Hva mener du med "tro på"? Ja. Pirater var pirater.
De er folk som banker på og sier:
"Jeg har en piratkopi av Avengers: Endgame
"for bare fem pund." Det er en pirat.
Ja, pirater nå. Pirater på den tiden var stilige.
-Så vi må løse den. -Ja.
Og den skal si hvor piraten...
-Ja. -...begravde skatten sin?
Ja.
-Seriøst? -Hvordan løser man den?
Dette er noe for ham.
Det er veldig enkelt. Han elsker pirater.
Hva liker du å gjøre? Å løse koder? Sudoku?
-Kryssord. -Hva skal jeg gjøre?
-Vi skal være pirater og dele skatten. -Jeg vil ikke være pirat!
Så vi skal ikke dele skatten?
Om du vil ha en del av 100 millioner pund,
kan du hjelpe til. Du kan grave.
-Jeg kan ikke jobbe med pirater. -Så du vil ikke ha noe?
-Jeg tar det om det er der. -Gjør du?
BIBLIOTEK
Jeg begynte med koden på hotellet
mens de to andre var irriterende i bakgrunnen.
Ville det hjelpe om jeg bygget en maskin av messing, kobber og transistorer?
Jeg har hørt at om du drikker vann sånn mens du ser på det...
-Kan A være én, B to... -Det er smart.
-Nei, vent. -Hva er det?
-Jeg har hatt et gjennombrudd. -Hva?
Hva om dere går og lar meg jobbe alene?
Dette er kjedelig. Minner ikke mye om pirater.
Richard og jeg lot kodeeksperten jobbe.
"La Buse".
-Synd at vi ikke kan bade. -Hvorfor ikke?
-Det er ulovlig. -Hæ, er bading ulovlig?
Det er det.
For mellom 2011 og 2016
var det 43 dødelige haiangrep i verden.
Nitten var i havet rundt Réunion.
-Der ute? -Ja.
Vannet er ikke dypt. Vi kan angripe haien.
Jeg tror vi gjorde det i 2013.
Leser du bare sjørøverbøker?
Har den et sjørøverskip, vil du lese den.
Det er spennende. Djerv og eventyrlig.
Bretagnes løvinne, rundt 1330.
Hun hadde en flåte med fem eller seks skip som ble kalt den sorte flåte.
De var malt svarte med røde flagg. Er ikke det kult?
Den tredje dagen begynte vi å gå tom for aktiviteter,
så vi ville se hvordan kodeknekkeren hadde det.
-Har du funnet ut noe? -Ja.
Hva?
"Etter en hund med to hoder, ta litt honning."
Det er alt etter tre dager? "Ta honning etter en hund med to hoder"?
Ja, men jeg begynner med ingenting.
Du vet vel at La Buse ble hengt her i Réunion?
-Ja. -Men ble arrestert i Madagaskar.
Han sa nok ikke:
"Kan jeg ta med gullkorset
"og skatten min på båten din til galgen?"
Så skatten er nok gravd ned i Madagaskar.
Hvor lenge har du visst det?
Siden jeg var ti.
Kunne du ikke ha sagt det?
Jeg kom på noe. Jeg har gjort dette før
og dummet meg ut ved å haste av gårde før tanken var klar,
så jeg måtte la den modne og utvikle seg
før jeg ville si det til dere.
Madagaskar kan ha et sted som heter Hund med to hoder,
men jeg har sett på Réunion.
-Så vi må til Madagaskar. -Ja.
-Det er ikke langt dit. -Ikke?
Nei, men vi kan ikke ta med bilene.
-Hvorfor ikke? -Nei.
Veiene er forferdelige i Madagaskar.
-Hvordan vet du det? -Jeg hadde en venn
da jeg var yngre, Mary, som drev med naturbevaring.
Hun sa det var det verste stedet å kjøre.
-Vi har vært i hele verden. -Vi har sett slaghull.
Ja.
Hun har vært i hele Afrika.
Hun sier at Madagaskars veier er verst?
Hun snakket bare om hvor fæle veiene var,
og hvor ofte hun stod fast i dagevis.
Så vi bør modifisere bilene.
-Jeg har en Caterham. -Den er lett å modifisere.
-Til hva, et luftskip? -Vet ikke. Bruk fantasien.
Vi fant et verksted.
-Og da James begynte... -Greit, bare å begynne.
...dro jeg og Richard for å kjøpe utstyr.
Hallo. Har du...
Startkabler...
Ser du?
Har du en batterikobling?
No.
-Merci. -Kalles de batterikoblinger?
De er batterikoblinger.
-Har dere ikke? -Du mimet det engelske ordet.
"Jump leads", hopp og hundebånd.
Om man kan det engelske uttrykket, ja.
Med utstyr kjøpt inn og modifiseringene gjort
satte vi kursen mot Madagaskar.
To dager senere ankom vi Tamatave.
Hallo igjen, seere.
Dette er det jeg har gjort.
Bilen er alt lett, som er perfekt for terrengkjøring.
Jeg har gitt den større hjul.
Da får jeg klaring til bakken og godt grep. Det er alt.
Jeremy hadde tydeligvis gjort mer.
La meg forklare det, det er ganske mye.
Jeg har en vinsj festet på en stålplattform
og panserstål
under hele bilen.
Frontlyktene er fra en motorsykkel.
Jeg trengte plassen til lysene til disse snorklene,
som jeg har satt på sånn at bilen kan kjøre gjennom 1,8 meter vann.
Så har vi brede dekk.
Men hjulene er faktisk mindre.
Så de opprinnelige bremsene passet ikke.
Jeg måtte bytte dem ut med bremsene fra en Golf GTI.
Så flyttet jeg bremse- og drivstoffledningene innover
for å beskytte dem, og fjernet luftfjæringen,
og satte inn lange støtdempere og stålslynger.
-Gjorde du alt det på to dager? -Det var verkstedet.
-Godt med utstyr. -Godt med utstyr.
Så jeg fikk gjøre ganske mye.
Jeg er faktisk imponert.
-Hør her. -Hva?
Sånn er livet utenfor EU.
Vi var i EU på Réunion. Jevne veier og BMW-er.
"Vil du ha et glass Chablis?"
-Her... -Unnskyld.
"Vil du ha matforgiftning?"
Mens vi diskuterte livet etter Brexit, kom kollegaen vår.
Greit.
Jepp, flagget. Og?
Og en rekke andre endringer.
Jeg skal forklare. Malt svart, dødningehode.
Det er et flagg, ja.
Utvendig velterammeverk.
Og om et ikke er nok,
har jeg erstattet bulkesonen med dragere.
Jeg har hevet understellet med 48 cm
så den er 60 cm over bakken.
Og, se nøye etter her på hjørnene...
Ja visst.
Vet du hva han har gjort?
Det jeg har gjort, er genialt. Se på det.
-Han uoppfant hjulet. -Du satte på trekanter.
Med alt det ordnet fortsetter vi med hovedproblemet. Koden.
May, siden du ikke har gjort mye med bilen,
antar jeg at du har jobbet mye med å finne skatten,
den ikke-eksisterende skatten.
-Ja visst. -Ja? Og hvor er den?
-Aner ikke. -Fortsatt ikke?
Aner ikke. Fortsatt en hund med to hoder, sitroner, papegøyer og sånn.
De arresterte La Buse i området Libertalia på Madagaskar,
som er der piratene bodde.
De hadde regler og alt.
Logikken tilsier at han gravde den ned der.
Har du visst det også siden du var ti?
Ja. Det har jeg.
Noe mer du har visst siden du var ti
som kan være relevant for oss?
-Det er alt. -Så, Libertalia.
-Ja. -Hvor er det?
-Lengre nord. -Hvor mye lengre nord?
160 kilometer.
-Vet du hvor det er? -Ja, nordover.
160 kilometer lenger nord.
Du sa ikke det for tre dager siden.
Som sagt må man ta seg tid med tanker,
passe på at den er klar, undersøke den.
Vil ikke dumme meg ut.
Så, med sjørøverkapteinens nye informasjon, begynner vi reisen.
Bilen var blant de beste på sin tid,
en skalpell, og jeg gjorde den til en motorsag.
Jim. Jeg skjønner ikke pirater.
Man kan si til Tom Hanks at pirater er romantiske og interessante,
men de er ikke det, de er bare flytende tyver.
En varsellampe sier at noe er galt med luftfjæringen.
Jeg vet det, jeg fjernet den.
Men hvorfor hadde jeg fjernet den?
Til tross for det James sa, så var veiene greie.
Vet ikke om jeg måtte heve bilen så mye for denne jevne asfalten.
-James? -Ja, hva vil du?
Jeg gjorde bilen min klar for verdens undergang,
og du tar meg med til et teselskap.
Se på dette. En stor test for Bentley.
Der er det.
Jeg føler meg som Ranulph Fiennes.
Se på meg! Se hva jeg har gjort!
Bare fordi han ble venn med en jente i luftig skjørt
har jeg ødelagt kombikupeen min.
Vi skulle visst at James' venn ikke ville være en eventyrer.
Det verste som skjedde, var nok at en påskelilje falt ut av sykkelkurven
og hun fikk panikk: "Dette er fælt."
Vi kjørte ut på landet og håpet at veiene skulle bli verre.
Men nei.
Hallo.
Alle ser på meg og tenker: "Er han sprø?"
Se den nydelige veien.
Hva tenkte vi?
Vi tok terrengkjøringstips fra Jane Austen.
"James, jeg dro til Madagaskar, og veiene var ikke som i Devon."
Bonjour. Slutt å bygge veier.
Ikke mer veibelegg.
Herlighet. Vi gjorde for mye med bilene.
De ser bra ut. Men de er ikke nødvendige, og det er ikke reisen heller.
Sytti prosent av Madagaskars innbyggere
lever på under én dollar per dag.
Om her lå begravd et gullkors med rubiner,
er jeg ganske sikker på at de ville ha funnet det alt.
Og dessuten: nedgravde skatter.
I hele menneskehetens historie har ikke én eneste nedgravd skatt
noen gang blitt funnet.
Mens jeg klaget om oppdraget, ble veien plutselig mindre jevn.
Ja, det var slaghull.
Det er et slaghull, og det er...
Greit.
I Ford-stridsvognen
trodde jeg at mine endringer ville skinne i dette terrenget.
Men dessverre...
Lite problem her. Jeg satte belter på bilen min,
men jeg har problemer med de små hjulene
inne i beltene som holder...
De faller av fordi vi kjører på en hard vei,
og slaghullenes skarpe kanter slår dem av.
Selv om beltene er fantastiske,
er de laget for gjørme og snø.
Terreng. Ikke asfalt.
-Hammo, du mistet et til. -Herlighet.
I Caterham var det ikke bare slaghullene som var irriterende.
Det var så mye støv at det var som jeg var i en støvsugerpose.
Jeg hater å få støv i øynene. Jeg må ha kjørebriller.
Livet i Bentleyen var fint.
Jeg begynner å like bilen.
Nå som den har litt gjørme på seg, ligner den litt som en MFB,
og om du ikke vet hva det er,
er det det Samuel L. Jackson ville kalt sin Bentley om han hadde en.
Ordentlig fine landsbyer.
Melonbutikk. Meloner, meloner, meloner.
Nummerskiltbutikk.
Der kan man få laget nummerskilt.
Det var ikke ventet.
Jeg ventet heller ikke å finne et nydelig strandhotell
der en støvete og skitten May valgte å ikke spise lunsj med meg.
Flott. Nå er det en skitten hund i bassenget.
I mellomtiden bekymret jeg meg for at denne varmen på asfalten
skulle ødelegge formen på plasthjulene mine.
Så jeg spiste heller ikke lunsj med Jeremy.
Jeg må kunne kjøle dem.
Bygg et kjølesystem her uten noe.
I slike situasjoner
tenker jeg: "Hva ville Bear Grylls gjøre?"
Etter å ha lett etter naturmaterialer langs kysten, begynte jeg arbeidet.
Krysser fingrene. Dette har jeg gjort.
Jeg fant vannflasker fra et kontor.
Og et nylontau hadde også blitt skylt opp.
I tillegg fant jeg en slange.
Jeg har festet den til bilen, noen strips hadde blitt skylt opp.
Her på bunnen
kan den gi livreddende kaldt vann.
Ser kanskje ikke pent ut, men det fungerer.
Som Bear Grylls selv sier: "Improviser, tilpass, overlev."
Dessverre tok Hammonds endringer så lang tid
at det var for sent å kjøre videre.
Og May var opptatt med å jobbe som besatt med koden.
Jeg fant ut noe interessant i dag.
Jeg var ved en butikk og så en mann telle vannmelonene sine.
Vi ville markert tellingen sånn: Én, to, tre, fire, fem.
Men han gjorde dette: Én, to,
tre, fire, fem, som er det som dukker opp der.
Så det kan være en bokstav, eller det kan bety "to".
Noen av symbolene kan være tall, det kan være
kompasspeiling, kan være antall skritt fra et tre.
Noe sånn. Noen ting som ser ut som vrøvl...
Dagen etterpå, da solen stod opp i dette ukjente paradiset,
var vi på veien igjen.
Har du løst koden, May?
Niks.
Forutsigbart.
I det minste virket kjølesystemet mitt.
Vann levert, liv reddet. Takk, Bear Grylls.
Bilen min er morsom.
Men MFB fikk mer oppmerksomhet.
Så oppdaget vi noe mindre muntert.
Hun er i gapestokken.
Hun har håndjern av tre.
Karer, det er slutt på asfalten,
men det er helt slutt på veien.
-Hva mener du? -Ikke mer vei. Det ser ut som en ferge.
På fergen la jeg merke til at Jeremy hadde nytt nummerskilt.
Jeg skjønner det ikke. "Må føle baken."
Middelaldrende...
Vent litt.
Da fergen la til på den andre siden,
var det som vi reiste 200 år bak i tid.
Jeg skal ha på brillene.
Fytti grisen.
Ja, det er ganske ille nå.
Svøm.
Endelig kom endringene vi hadde gjort til nytte.
MFB kom gjennom.
Firehjulsdriften haler meg ut derfra.
Sånn ja. Jeg bygget bilen for dette.
Beltene blir ikke for varme. Jeg kjøler dem i vannet.
Hvordan går det i stridsvognen?
Den bare... Det går som smurt. Hva med deg?
Litt pipete, men den går.
Jeg skulle gjerne vite hva som skjer i Caterhamen.
Herlighet!
Det er bæsj! Herlighet!
Vannet er som et bad som noen har hatt diaré i.
Herlighet. Pokker!
Fy søren.
Jeg setter temperaturen ned, 22 grader ville være bedre.
Justerer korsryggstøtten med denne knappen.
Samtidig, i Forden.
Motoren er grei, temperaturen er god. Dette er enkelt for bilen min.
En stor stein på bunnen av sølepytten.
Heldigvis for Hammond kjørte vi parallelt med en strand.
Så jeg foreslo at vi skulle kjøre der.
Har vi funnet et terreng der beltene virker?
Jepp, ser bra ut her.
Denne bilen er fantastisk.
Man har problemer i begynnelsen. Jeg prøver noe helt nytt.
Jeg finner opp hjulet på nytt, og...
Flott. Her kommer en hovmodig orangutang.
Hva skjedde?
Jeg vet det.
Selv jeg, med begrenset kunnskap, vet at det ikke er riktig.
Det er ikke det, nei.
For å muntre opp Hammond ville jeg gi ham en liten presang.
Du har også et nummerskilt.
-Fury, som i Fury? -Som i stridsvognen.
-Til bilen min? -Ja, så du kan ha Fury på den.
Nei men!
Det betyr ikke akkurat det her.
-Hva betyr det her? -Yrec, Y-en, betyr kvinners underliv.
Så det betyr "hårete kvinneunderliv".
Men for deg er det Fury. Du er Brad Pitt i en sjørøver-stridsvogn.
Og da ankom Giorgio Armani.
Se på deg. Har du hatt et uhell i buksene dine?
Jeg var faktisk under vann.
Det er et fælt sted å sitte.
-Kan du ikke kjøre sånn? -Nei.
Hvordan klarte du det?
Jeg måtte prøve mye, for jeg ville gjøre det.
Etter å ha sett Brad Pitt reparere i en evighet,
kom vi oss endelig av gårde igjen.
Lurer på hvorfor Formel 1-lag ikke bruker belter,
om det bare tar tre timer å skifte dem.
For James fortsetter lidelsen.
Hvor mye mer av dette?
Herlighet.
Ting var så ille at ved neste fergeleie
så det ut som han ville prøve å krysse uten båt.
-Ville ikke du? -Jo.
Om noen sa til meg:
"Det er hai i vannet," så ville jeg fortsatt sagt:
-"Bryr meg ikke." -"Bryr meg ikke."
Det skal skje.
Da vi kjørte av fergen, var James mye lykkeligere og renere.
Jeg føler meg ganske bra.
Gi meg styrke!
Se på ham.
Jeg setter pris på de små tingene.
På dette tidspunktet trodde vi ikke veien kunne bli verre.
Og så ble den verre.
Terrenget her er myk sand og sølepytter.
Har ikke prøvd dette. Kanskje jeg får vise meg her.
Hammond var optimistisk, men i en Bentley på tre tonn var jeg mindre håpefull.
Herlighet, om vi setter oss fast. Kom igjen.
Greit. Jeg står helt fast.
Så du sier at bilen din ikke klarer det?
Heldigvis kunne jeg vinsje meg ut
med Brad og sjørøver-stridsvognen som anker.
Hvorfor haler jeg vinsjekroken? Hvorfor...
-Jeg tar vinsjen din. -Klar.
Har du sett på maken?
Ja.
Jeg beveger meg mot deg.
Det skal ikke skje.
Du må sette den i gir.
Beklager.
MFB. "Massiv feit..."
-Kan jeg bare si... -Hva?
Min venn Mary hadde rett.
Dette er teknisk sett ikke en vei, vi er på stranden.
Veien var grei. Hun sa det var den verste hun hadde sett.
Jeg syntes veien var grei.
Men så ble det slutt på veien.
Karer, er dere interesserte i skatten?
Hundre millioner pund i denne retningen.
Hvor langt er det dit?
Vi vet ikke. Libertalia finnes ikke uansett.
-Men det finnes. -Det finnes ikke.
Jo, de skrev om det. Nei...
De skrev om Narnia, det betyr ikke at det finnes.
Vi fortsatte reisen
på det som faktisk er Madagaskars motorvei.
Pokker. Jeg ser ikke noe.
May kan ikke klare dette med bare tohjulsdrift,
det går ikke.
Men takket være den lave vekten
brøytet den lille Caterhamen seg frem.
Pass for sanden, sånn ja. Hallo.
Men Hammond hadde mest grunn til å feire.
Vi har endelig funnet ut hva den er god på.
Den er ustoppelig.
Kjære vene.
Ser ut som en rullestol som har falt ned en trapp.
Ja. Det er ille.
Greit.
Hva skal jeg gjøre med det?
Hva kan du gjøre med det?
Etter å ha tenkt meg nøye om,
kom jeg frem til at svaret var: "ingenting". Så jeg lot ham være.
Dette er beltestrammeren som ligger bakerst på beltet.
Jeg kjørte inn i natten med James.
Det blir verre.
Det var ubehagelig.
Vi var bare 65 kilometer fra Libertalia,
et sted som bare finnes i Richard Hammonds fargebøker,
så vi bestemte oss for å fortsette piningen.
Om du nettopp begynte å se: James May er dekket av menneskeavføring.
Du ser ut som Trevor McDonald bakfra.
Håret er én enkel masse.
En ny type molekyl.
Skal jeg prøve å dytte deg?
Ja, prøv. Hvem vet?
Jeg kommer. Jeg skal prøve å være forsiktig.
Det...
Jeremy og jeg kjempet oss frem i to grusomme timer.
Få det til å stoppe. Bare stopp.
Så ankom vi enda et ferjeleie.
Men dessverre...
Alt var så ille som mulig, og nå er det verre.
Fergens motor er ødelagt.
Men de sa at James og jeg kan dra den over.
De så på oss og tenkte: "De er idrettsutøvere."
-Et fint tau. -Ikke sant? Gud! Hal!
Ryggen min!
Mens vi dro over, kom jeg plutselig på Hammond.
-Om vi drar over og går av... -Ja.
Da er ikke fergen der når han kommer.
Det er ikke vårt problem.
Du har helt rett, det er det ikke.
Flere kilometer lengre bak,
etter en klossete reparasjon, var jeg tilbake på veien.
Jeg kjører uhyre forsiktig.
Stein der.
Det føles som den rives i stykker.
Etter 16 timer på reisefot
var James og jeg fortsatt bestemt
på å fortsette til målet.
Viljestyrken vår var skuddsikker.
Vi ville ikke distraheres fra målet.
Et hotell. Se, et hotell.
Står det "bar"?
Åpen hotellrestaurant.
Det funker.
Herlighet!
Det er dypt.
I min verden ble ting verre.
En av besetningens biler var en skarp påminnelse om
hva som kunne skje om man kjørte litt av veien.
Det er fælt.
Og det føltes som bilen min gikk i oppløsning.
Den skrallelyden er lageret på den siden.
Kjære vene!
Så nervene mine var i høyspenn da jeg klokka tre på natten
ankom elvebredden
og så fergen på andre siden.
De ... drittsekkene!
Derfor måtte jeg ro over for å hente den.
Dette er noe dritt!
Og kanoen funker ikke!
Dagen etterpå var Richard Hammond i dårlig humør.
Var det vanskelig?
Men jeg var lykkelig, for etter å ha fått barbert meg,
så jeg stor forskjell
mellom mine tilstander i Bentleyen...
Som rett fra selgeren.
...og Mays tilstander i Caterhamen.
Bilen din ser ut som Teddy Kennedys etter Chappaquiddick-ulykken.
Jeg stelte meg, og den misfornøyde Birmingham-mannen sa endelig noe.
Jeg vil ikke snakke med noen av dere.
Men her skal dere få høre enda en mulighet til å forlate meg.
-Jeg har problemer foran. -Ja.
Jeg har store problemer bak.
Begge bakre leddarmer er knekt.
-Knekt? -Kaputt. Ødelagt.
Godt uttenkt, ikke sant?
Som betyr at når som helst
kan hele bakenden av bilen min kollapse innover,
og sende én under bilen og velte den over på taket.
Det får ikke vi se, for vi vil være minst 30 kilometer foran.
Jeg vil gjerne tilby skyss.
Jeg gir bare skyss til folk som ikke dro ut isolasjonsknappen min.
Jeg er fristet til å dra ut isolasjonsknappen,
svelge den og gi den tilbake til deg om ti minutter.
Tror du at jeg merker det i den bilen?
Heldigvis var veien jevnere den morgenen.
Og omgivelsene viste Madagaskars beste.
Jeg ser ikke hvor jeg kjører på grunn av utsikten.
Det er grønt.
Vi har ikke noe så grønt i Europa. Se.
Vi ankom snart en mye større ferge
som skulle ta oss et kort stykke nordover.
Mer imponerende enn gårsdagens båt, denne ser ut til å ha motor.
Og den er her.
Men vi fikk et problem da vi ankom destinasjonen.
Vi kunne ikke kjøre av stranda før det ble lavvann.
James jobbet med koden for å slå i hjel tid.
Samtidig innså Hammond og jeg
at i slike fæle omgivelser
ville det være vanskelig å overleve. Vi trengte mat,
så han begynte med en klassiker fra Bear Grylls.
En improvisert strandovn.
Når du har gravd en hule,
legg steiner i halvparten av den.
Så tenner jeg bål på steinene.
Jeg kan tenne bål på flere måter.
Konsentrere sollys på et blad med knust glass fra havet.
Jeg ber besetningen om en lighter.
Der. Det funker.
Som Bear Grylls sier: Tre ord i overlevelse.
Reise på førsteklasse
og femstjerners overnatting, ellers nekter jeg.
Det andre prinsippet for å overleve er væskeinntak.
Så jeg begynte å lete etter væske.
Mange overlevelsesstrateger sier at når man er tørst, kan man drikke urin,
men det sier jeg nei til.
Jeg sier: "Gå inn i jungelen, finn frukt og drikk den."
Det smaker bedre. Det er bedre for deg.
Se. Kokosnøtt.
En råtten som har falt ned.
Jeg skal prøve å få en fersk en ved å kaste denne på den.
Greit. Steinene er varme.
Så vi er klare for å lage mat.
Ta fisken du fisket tidligere. Det er enkelt, havet er der.
Pakk fisken inn i blader.
Knyt det fast og legg fisken på strandovnen.
Varmt.
Grav ned fisken for å bevare varmen i ovnen vi bygget.
Om to timer vil det være
en spiseklar fisk.
Etter å ha truffet en kokosnøtt...
Ja!
...lette jeg etter bananer.
Ja. Ja.
Pokker! Greit.
Og til slutt hadde vi overlevelsesrasjonene våre.
-Banan-daiquiri? -Virkelig?
Japp. Banan, kokosmelk og rom.
Fantastisk. Hvor fant du rom?
-Bak i Bentleyen. -Smart.
Man kan overleve overraskende godt med en Bentley.
-Den er veldig god. -Greit.
Som sagt, bare fordi vi må kjempe for å overleve,
trenger vi ikke å spise som dyr. Standarder.
-Ikke verst. -Veldig godt. Bra jobba.
Det er godt. Dette er overlevelse.
På båten var det mer glede. James gjorde fremskritt.
Hvor er vi?
Ja! Ja!
Jeg har funnet navnet på stedet der skatten må være gravd ned.
Den er på kartet. La meg forklare hvordan.
La Buse var sjørøver. To ting.
Han ville ikke skrevet hvor skatten var på første linje.
Han vil leke med deg og si det her nede.
Så jeg begynte på de siste fire linjene. Der vil det stå, tenkte jeg.
Jeg fant et helt tydelig navn.
Jeg tenkte at det høres ut som et stedsnavn.
Seranambe. Og der er det.
Se. Veldig lite. Ser du det? Jeg skriblet på det fordi jeg ble opprømt.
Seranambe. Der er det.
Nå må vi bare finne ut hvor i Seranambe vi må grave.
Det er det beste som har hendt meg.
James hadde løst koden,
og Hammond og jeg hadde lært en viktig lekse
om å overleve på bare fisk
og mange banan-daiquirier.
Husk å tilpasse.
-Du har glemt det. -Improviser.
Improviser. Jeg husker det.
-Tilspiss. -Nei.
-Tilpass. -Improviser.
Overlev. Det skal vi gjøre.
Dagen etterpå, med rusen bak oss,
kjørte vi av stranda og så at vi var i Libertalia.
Og veldig nært landsbyen James hadde identifisert.
Vi vet hvor vi skal. Det er 24 kilometer unna.
Om 45 minutter skal vi være dypt i en sjørøverkoloni på skattejakt.
Vi kommer dit.
Dere kan finne ut at der ikke er noe gullkors med rubiner,
så skal jeg bestille flybilletter hjem.
Vil du ikke ha en del av enorm rikdom, er det greit.
Det blir ingen rikdom.
Dere vil bli fryktelig skuffet.
Jeg er i sjørøverland.
Dette går bra.
Du ser ikke, James.
Jeg måtte innrømme noe om Libertalia.
Det så ikke så verst ut.
-Om sjørøverne var her, som er mulig... -De var her.
-Jeg forstår hvorfor de valgte det. -Det er nydelig.
Om du reiste rundt i verden og la til kai
i Southampton og Bristol.
Southampton. Så kommer du til Calais og tenker: "Vet du..."
-Det er ganske fint. -Jeg kan være sjørøver her.
Alt er helt perfekt.
Det var et rolig avbrekk å reise stille over...
Nei. Ford-nøkkelen. Nei. Han har ikke gjort det. Jo.
James May, har du gjort det jeg tror du har gjort?
Han tok nøkkelen. Pokker ta, James.
-James! Få nøkkelknippet mitt. -Det er magisk,
-du må finne det. På butikken. -Jeg trenger nøkkelen.
Spar meg. Ikke enda en...
Vi lar Hammond lete etter nøklene...
Hvorfor driver vi med leker?
...og vi kjørte videre til landsbyen med fantasiskatten.
Verdens morsomste bil.
Veien er jevn. Jeg vil være der før 11.
Dessverre hadde veien andre tanker.
Madagassere kaller det RN5.
Jøss, en ekte steinur.
Men det finnes et bedre navn.
Helvete.
Hva skal jeg gjøre?
Jeg klarer ikke å bestemme meg. Jeg kjører den veien.
Jeg ser ikke veien foran meg. Panseret er som en fotballbane.
Som en tykk mann som prøver å se på penisen sin.
Kjære, milde vene.
Jeg hadde funnet nøklene mine, men skulle ønske de fortsatt var borte.
Herlighet!
Jeg skal prøve å komme meg opp og ut av disse gropene.
Det kan bety noen uvanlige vinkler.
Kom igjen, du er en sjørøver. Kjemp videre.
Pokker!
Jeg vet ikke.
Beltet var helt ødelagt. Og på grunn av det...
Bilen din er der borte, ikke sant?
...sperret jeg nå veien.
Folk begynner å bli sure
fordi jeg står i veien for dem. Det blir trafikkork.
Dette er hovedveien.
Den viktigste hovedveien.
Det positive er at jeg møtte en faktisk pirat.
Men etter å ha snakket med ham...
Gjenta saktere, er du snill. På fransk.
...innså jeg at jeg ikke kunne ha tatt mer feil.
Jeg har oppdaget noe.
Han skal gifte seg i dag. Det er bryllupet hans.
Det er det dette er.
Han er ikke utkledd som pirat. Han er brudgom.
Og jeg forsinket ham og hele brudefølget.
Herlighet!
Samtidig, lengre fremme...
Greit, jeg innrømmer det, verdens verste vei. Mary hadde rett.
Mary er sikkert en rugbyspiller som kjører gravemaskin for moro skyld.
Ja, det er en fæl lyd.
Jeg tror det er umulig.
Vi må sprenge oss gjennom der,
for om man kommer hit, så ser man ned her.
Det er umulig å få en Bentley opp der.
Dessverre kunne verken jeg eller James sprenge noe.
Så vi måtte gjøre noe ekstremt.
Samarbeide.
Litt til venstre og ned. Nå må du kjøre.
Kom igjen!
Forsiktig. Sånn, ja.
Mens vi kjempet mot terrenget,
måtte vår kollega snakke, på dårlig fransk,
med et forsinket brudefølge.
Unnskyld. Jeg går...
Og du kan gjøre det samme. Beklager.
For å få ting gjort fortere
valgte jeg å bli kvitt beltene og sette Focusen tilbake på hjul.
Og siden de ville ankomme kirken i tide,
ville brudgommen og vennene hans gjerne hjelpe.
Flere bryllupsfolk.
Lengre fremme led bilene våre fortsatt.
Hvordan i pokker gjør den dette?
Dere ser en Bentley Continental komme opp her.
Men dagens store overraskelse var den tohjulsdrevne Caterhamen.
Kom deg opp. Kom igjen. Forhjulet i lufta.
Herlighet, den klarte det. Så du det? Det gikk.
Dette er en racerbil til banekjøring. Kan jeg minne om det?
Jeg hadde forsinket brudefølget med to timer.
Men ved å bruke ro og tålmodighet...
...fikk jeg hjulene på...
Flott. Takk.
Unnskyld.
...kommet meg ut av veien...
...og fikk begynne å kjøre igjen.
Problemet mitt er bakkeklaring. Jeg har nesten ingen.
Det er en standard Focus RS.
Lengre fremme hadde ikke veidekket endret seg,
men veien var smalere.
Så jeg måtte bruke en genial trafikkontrollløsning
utviklet av lokalbefolkningen.
Din jobb er å løpe foran og stoppe bilene.
-Stoppe bilene, ja. -Og det er din jobb?
Jeg har møtt en ung mann som skal løpe foran oss
og stoppe bilene som kommer imot.
Hva gjør han om det kommer biler?
Stopper han dem der vi kan passere?
Nettopp.
Han ordner så bilene møtes på riktig sted.
Det funket. Løpegutt, som han kalte seg,
gjorde en fantastisk jobb med å stanse trafikken.
Ja. Denne hjelpen liker jeg.
Jeg skal gi ham mye penger, for han har fortjent det.
Men min gjerrige kollega
hadde ingen avtale med min nye venn.
Så han møtte motgående trafikk...
Pokker.
...på helt feil sted.
Jeg kan ikke rygge.
Da må jeg rygge seks kilometer.
James er sta, men da han møtte så mye motstand,
måtte han bruke dårlig engelsk og vinsjen sin.
Fest på treet.
Sånn. Du kjører.
Greit.
-Kom ut og hjelp meg... -Greit.
Høyere. Rundt grenen.
Stroppen var festet, så jeg vinsjet i vei.
Bra? Bra?
Kommer du forbi?
Bra jobbet.
Hei!
Mange kilometer bak gikk Forden, utrolig nok, fortsatt forover.
Kom igjen.
For en maskin! Jøsses!
Sånn ja. Flink bil.
Men jeg hadde vansker.
Jeg hadde reist i ti timer,
og det nærmet seg enda en sen kveld,
så jeg ville stoppe for å spise noe.
Vi fikk noen pakker nødproviant.
Så jeg tar av toppen,
og her har vi maten. Bønner og pølser.
Den skal i her. Så har jeg i litt vann.
Jeg antar at det starter en reaksjon
med hva enn som er i den lille posen.
Jeg tror ikke det virker.
Det er ingen varme. Jeg får mer av en håndvarmer.
Vent litt, den blåser seg opp.
Nei! Herlighet! Nei, det...
Nei! Det er så varmt. Brenner ballene mine!
Mens Hammond kokte testiklene sine, kjørte vi fortsatt. Så vidt.
Det gjenstår rundt 14 kilometer.
Jeg kan krype fortere enn vi kjører.
Men.
Clarkson, stopp. En mann her har deler av bilen din.
Kom igjen, Bentley. Kom igjen.
Det blir mørkt. Det vil bli mørkt.
Utrolig, vi kommer ikke frem i kveld.
Hvordan kan vi ikke klare å kjøre 24 kilometer på en dag?
Jeg kan ikke kjøre sånn.
Det er ikke nok lys i verden for å lyse opp denne skrekken.
Så vi slår leir for natten,
og Hammond er der ute med bare fire hjul og brente baller.
Kom igjen, fortsett. Kom igjen.
Takket være Focusens tæl og litt hjelp fra lokalbefolkningen
var jeg fortsatt med på leken.
Det var ganske fælt.
Det ble vanskeligere og vanskeligere.
Men jeg var bestemt på at Forden og jeg skulle klare det.
Du...
Kom over. Kom igjen. Ja.
Men så...
Pokker. Vent. Vent.
Pokker. Clutchen er utslitt.
Japp, clutchen har gitt seg.
Pedalen sitter fast inntrykket.
Pokker!
Jeg er ferdig.
Det er det, det er en clutch. Jeg kan ikke reparere clutchen.
Clutchen er clutchen, jeg har ikke en ekstra.
Jeg er ferdig. Det tok slutt. Den er død.
Det var første gang vi hadde mistet en bil på et av eventyrene våre.
Men vi hadde ikke tid til å sørge, for da solen stod opp neste dag,
kom vi oss tidlig på reisefot,
klare for å kjøre de siste kilometerne til James' landsby.
Jeg liker å gå, men på landet i England. Der er det godt vær.
Går det bra? Har du sett hvor godt bilen min tåler dette?
Igjen gjorde Løpegutten jobben sin.
Se på dette. Tusen takk.
Takk.
Og kaptein Stabeis betalte ham ikke i dag heller.
Kan du rygge litt?
Nei, om du bare rygger litt.
Hei!
Pokker.
Så, mens vi sneglet oss fremover,
snublet endelig storemann.
Temperaturen stiger veldig.
Den er på det røde. Jeg blir nødt til å stoppe.
Problemet er at den har åtte radiatorer.
Jeg ser ikke. Jeg kommer ikke til noe.
Mens min kollega prøvde å reparere motoren ved å stirre på den,
ankom jeg reisemålet. Landsbyen Seranambe.
Hallo.
Der jeg skulle løse siste del av koden og finne skatten.
I kryptogrammet er det...
Det er en X, men den markerer ikke skatten,
det ville være for åpenbart.
Jeg antar at avstandene er skritt, ikke kilometer.
Men jeg vet ikke hva...
Jeg vet ikke hva X betyr.
Om han snakker om bygninger, så er alle borte.
Trærne er endret.
Bare geografiske trekk gjenstår, og dette området er helt flatt.
I Bentleyen så det ikke bra ut.
Jeg fjernet hele fronten av bilen og fant dette.
Det er en del av kjøleanlegget, og enden har falt av.
Resultatet er at om jeg ikke får reparert den slangen,
er det slutten for MFB.
I landsbyen, derimot, så det lovende ut.
Vent litt. Vent litt.
Det er kirken.
Kirker bygges alltid på samme sted, ikke sant?
Så X-en er en dårlig tegning av et kors.
Fra korset som er her, skal vi nord,
det blir magnetisk nord, 120 skritt, og der er skatten.
Etter at jeg fant stedet...
117, 118, 119, 120. Der.
...kom Hammond.
Så vi fant frem spadene, og han begynte å grave.
Hvor tror du at han er?
-Hvem? -Jeremy.
Han var bak meg til rundt to kilometer utenfor byen.
-Så mistet vi radiokontakt. -Ja.
Jeg har ikke hørt fra ham siden.
Dette vil aldri gå. Nei, enden har falt av...
Enden har falt av der nå.
Hvorfor blir alt ødelagt?
Herregud.
Vi trenger ham ikke av to grunner.
Den ene er at han ikke tror på skatten.
Den andre er at han ikke vil grave.
Vi får mer av skatten om vi deler på to.
Ja. Femti millioner pund hver.
Førtini og en halv. Jeg må gi litt til de ansatte.
Dessverre for James og Richard
var de to timer senere tilbake til å dele på tre.
Hva i alle verdens land og riker er det som foregår her?
Den er ikke her.
-Hvordan vet du det? -Fordi den er ikke her.
-Ikke ennå. -Vi ville ha funnet den.
De gravde ikke en undersjøisk tunnel.
Hallo.
Hvor pokker har du vært?
Skitnet til fingerneglene mine.
-Kjære vene. -Hvorfor det?
Jeg har gitt panseret mitt en Madagaskar-fornyelse,
men glem det.
Hvorfor graver dere hull
i byens fotballbane?
Fordi skatten er her.
-Er skatten gravd ned her? -Nei.
Greit, med den helt ventede skuffelsen
-er det på tide... -Faktisk.
Det er tydeligvis ikke på tide å avslutte. Hvorfor ikke?
-Du vet den øya vi passerte i går? -Ja.
Visste dere at den heter Pirate Island?
Og det gir mening, om man tenker på det,
at han ikke skjulte skatten her der den er lett å finne,
han ville skjult den på Pirate Island.
Så den er nok der. Tenk på det.
Hvor lenge har du visst at den øya het Pirate Island?
Alltid.
I frykt for at landsbyens fotballag skulle være litt irritert,
valgte vi å skynde oss ut av byen.
Kom igjen, få den opp.
Nei. Kom igjen!
Kom igjen. Få den opp.
TN-19032, dette er James.
Deres mann tar øl fra båten, øl skal være på båten.
Mens kahyttgutten Roger og sjømann Staines gjorde seg klare for å sette seil,
betalte jeg Løpegutt med noen nye sko.
Ja? Bra?
Bra?
Og så hastet jeg til båten.
Endelig.
Bra. De har ødelagt fotballbanen og stranda.
Er dette samme båt som forleden dag?
Ja, jeg har leid den inn.
Med hele besetningen og Mays spritlager om bord
ville jeg gi ham en presang som passet for noen
som hadde ødelagt byens eneste idrettsbane.
-Et magisk nummerskilt. -Er det?
Det er magisk.
For seerne er det pikselerert.
Det er bare synlig om man er her.
Det er en sterk beskjed.
Dere kan ikke lese det, fordi det er magisk.
Vi ser hva som står her.
Det er når det står stille. Fungerer det om det beveger seg?
La oss se hvor god magien er.
Men seriens klipper
ber deg ikke ha det på bilen, for han kan ikke pikselerere.
Vi har ikke råd til å pikselerere resten av episoden. Forstått.
Du kan ha det på skrivebordet.
Kan vi få opp rampen og dra?
-Ja. -Opp med rampen.
Siden sjøturen tok en stund,
fant Richard frem bøkene.
Her er det. Olivier Levasseur. La Buse.
Det er korset. Der er det. Et bilde av korset på skipet hans.
Samtidig satte May og jeg oss ned for å reflektere over hva vi hadde oppnådd.
Er du helt Bear Grylls? Er det din egen urin?
Nei. Det er Chablis.
På under en uke
har vi klart å dekke utrolige 224 kilometer.
Og bilene, eller, to av bilene våre er fortsatt kjørbare.
Fantastisk prestasjon.
Det er ikke egentlig en bil. Det er en leke til banekjøring.
-Det er en racerbil. -Ja.
Og jeg har bare satt store hjul på den.
Det å kjøre Bentley i terreng er sånn.
Det føles bare så enormt.
Det er som å være til stede ved en verdens fødsel.
Man føler på en enorm makt.
Av bibelske proporsjoner.
Mens din er et insekt som hopper rundt. Eller en geit.
Hør hva min er. Hvordan det er å være i den.
Det er som å bli invitert til finalen i VM i fotball,
og de har gitt deg et sete som er inni ballen.
Jeg vil heller overvære en verdens fødsel.
Ha kontroll på jordens fødsel. Du har ikke kontroll
inne i en fotball, du blir sparket rundt på.
Mens jeg har kontroll.
Vi skal ha en verdensdel her, ha tidevann.
Få det rundt, det blir flott. Vi skal ha tektoniske plater.
Det skjer ikke når en verden blir født.
-Jo. -Nei.
-Ingen planlegger det. -Men faktum er
at bilen din er avskyelig, James.
Jeg ser basillene.
Da du kjørte gjennom et hav av menneskeavføring,
ble du dekket av det.
Da jeg kjørte gjennom,
ble frontruten min litt brun,
og så var det ferdig. Jeg var tilbake i luksus.
Derfor er min bil bedre.
-Din er ikke bedre. -Skjorten min har ikke en flekk på seg.
Målet er ikke å ikke bli skitten.
-Det er å finne skatt i Madagaskar. -Det finnes ingen skatt.
-Det vet du ikke. -Jo.
-Hvordan vet du det? -Greit.
Jeg gjorde dette som barn, men det var læreren på planken.
Nå er det noen enda bedre.
HOPP TYKKE CLARKSON - ARRR!
Snart fikk vi Pirate Island i siktet. Og vi gjorde klar for å gå på land.
Clarkson! Hvor er skoene mine?
Da vi nådde land, oppdaget James og jeg noe merkelig.
Kjære milde vene, det er en vei.
Fint, ikke sant? Som å komme inn igjen og stå på teppet.
I tillegg til asfalt var der også mobildekning,
elektrisitet og mange butikker.
Det er en restaurant.
Kanskje James og Richard kan grave et stort hull på kjøkkenet.
Ødelegge forretningen. Hvorfor ikke gjøre det?
Kahyttgutten Roger hadde funnet transport.
Jepp. Jeg har en tuk-tuk, men ikke en vanlig tuk-tuk.
Det er en pirat på den.
Det er flott å sitte i den.
Mens Hammond kjøpte dumme suvenirer...
-Én? -Litt mer pirataktig.
...fant jeg et hotell der May kunne fortsette å knekke koden.
Og neste morgen dro vi, mens James
fortsatt trodde at lokalbefolkningen lo av bilen og ikke av ham.
Jeg hadde et gjennombrudd i går.
La Buses kryptograf nevner en tyrkisk hund.
Det er ikke en hund fra Tyrkia,
men en hårløs hund.
Da jeg så et kart av øya, så jeg at den ser ut som en hårløs hund.
Og øret er en strand. En veldig spesiell strand.
Vi skal dit. Jeg tror korset er gravd ned der.
Jeg er helt overbevist om det.
Vi ankom snart den øde stranda
som ikke ligner på et hundeøre.
Mine forvirrede kolleger begynte straks å snakke tull.
-Er det her? -Ja.
-Det er her. -Det gir helt mening.
-I en tegneserie. -Nei, om du flykter fra marinen,
får ut skatten og må grave den ned før de tar deg.
Det gir mening å grave den ned her, det er lett.
-Vi står kanskje på den? -Ja.
-Kan være under føttene våre. -Kan være der. Det er halvmåneformet.
Jeg foreslår å dele det på tre. Så vi ikke går glipp av noe.
-Hammond, ta den tredelen. -Gjerne.
Jeg tar midten, du tar den enden.
Greit. Kom igjen.
Vi har kommet langt, la oss begynne.
Siden vi lette etter et gullkors 100 kilo,
var så klart metalldetektor det beste verktøyet å bruke.
Jeg burde se om den virker,
om den finner kneet fra klatreturen i Sveits.
Ja.
Ja. Den virker.
Det kan være fælt når jeg finner den, for pirater pleide
å begrave en fange oppå skattene sine,
så spøkelset skulle beskytte skatten.
Samtidig gjorde jeg ting ordentlig, som ventet.
Det vil ta tid å gå over stranden,
så jeg vil sette sammen fire metalldetektorer på denne vognen,
så kan jeg sjekke fire ganger så mye strand av gangen, og jeg kan bruke bilen.
Siden vi skulle gjøre dette fånyttes oppdraget under en stekende sol,
ville jeg heller bruke tiden på å bygge ly.
Flott. Flott.
På formiddagen var detektorløsningen min endelig klar.
La oss gjøre det systematisk.
Det flotte er at sporene mine vil vise meg
hvilke deler jeg har sjekket. Det er som å pløye en mark.
Pokker.
Etter å ha gjort vognen min
til en slede, begynte jeg å kjøre igjen.
Femti millioner. Det er vel skattefritt?
Midt på dagen var de to andre varme og slitne.
Bare pip, kom igjen. Pip.
Men heldigvis var mitt enkle ly klart.
Jeg har laget banan-daiquiri til dere.
Hva pokker er dette?
Jeg sa at jeg bygget ly.
-Og jeg... -Det er en bar.
Beklager at det barformede lyet
ikke oppfyller dine ønsker.
Takk for drinken.
-Den er nydelig. -Takk.
Men kan du legge inn en innsats for å oppnå målet?
Å finne Goas ildkors, et 215 cm høyt gullkors
-med rubiner og... -Skal jeg si hvor det er?
På samme sted som andre skatter,
-i Vatikanets hvelv. -Nei.
Det er det ikke.
Vi vet at det var ekte.
Frankrike tilbød La Buse benådning for sjørøverkriminaliteten
om han ville reise til Frankrike og overlevere korset.
-Han skjulte det. -Vent.
-Hva gjorde Frankrike? -De sa: "Vi gir deg
"tilgivelse for sjørøverlivet
"om du gir Ildkorset tilbake til Frankrike."
Han sa: "Nei", og skjulte det.
Det er ikke fra Hammonds bøker.
Det er kryssrefererte primærkilder i akademisk forskning.
Vi vet at det fantes og bevisene tilsier at det er her.
Ingen piratskatt... Du vil være enig i dette.
Ingen skatt har noen gang blitt funnet. Nedgravd piratskatt.
Fordi den fortsatt er skjult.
Tutankhamon ble ikke funnet på tusenvis av år.
-Så fant de den. -Nettopp.
Om jeg går ned der, er det mulig å finne korset?
-Det er mulig. -Ja.
Om jeg leter fort, kan jeg komme tilbake til lyet?
-Ikke fort. -Du må lete nøye.
-Vi har delt opp stranda. -Om jeg leter nøye,
-kan jeg komme hit? -Ja.
Om du leter nøye, og vi finner det...
Så feirer vi i baren.
Greit. Det var overbevisende argumenter.
-Vi møtes i baren din. -Ja, om 20 minutter.
-Tjue. -Stor jobb.
Jeg får gjort det på 20 minutter.
Hammond og May dro for å bli ferdige med sine deler,
og jeg begynte på min.
Fem.
Du må være forsiktig om du gjør dette hjemme
når du skal finne noe i hagen.
Dette er tennkabelen.
Sett én ende sånn,
så tenner jeg på den andre og har
tre minutter til å komme på trygg avstand i MFB,
før eksplosjonene begynner. Greit.
Flott.
Det er ikke tre minutter. Pokker!
Begynn!
Skru den av!
Antispinn. Nei!
Herregud!
Heldigvis var arbeidet mitt veldig nøye.
Men dessverre...
Fant du noe?
Ingenting. Hva med deg?
Nei. Han har bare igjen den lille delen.
Så om der ikke er noe, er vi ferdige.
Irriterende, for, og jeg tuller ikke,
jeg fikk nettopp en e-post...
TIL: JEREMY CLARKSON
SUPERYACHT - VINTERTILBUD
Det er fælt.
-Karer. -Hva?
Karer, det er en...
Hører dere? Det er her!
Spade!
Det er noe her. Der.
Herlighet. Hva er det?
Hva er det?
Jeg tror det er den hellige gral.
Pokker.
Etter den store skuffelsen er det på tide å avslutte.
Ingen flere minner fra barndommen?
Nei, jeg har ikke noe.
Greit. Takk for at dere så på.
Ha det fint. Vi ses snart.
Tekst: Helle Ulvestad
Kreativ leder Heidi Rabbevåg