...ska bli kul att se förarna.
Hej och välkomna till vad som verkar vara södra Frankrike.
Fast det är inte södra Frankrike,
där man ser omsorgsfullt designade baddräkter
och ryska miljardärer i sina lyxjakter.
Det är inte ens i samma hemisfär.
Det här är 900 mil söder om södra Frankrike.
Det är en liten vulkanö i Indiska oceanen som heter Réunion.
Vilket är konstigt, för det är ingen fransk koloni.
Det är själva Frankrike.
-Flyget från Paris hit, du vet? -Ja?
Världens längsta inrikesflyg.
Från Frankrike till Frankrike.
På grund av tidsskillnaden
var det här det första stället i världen där bytet till euro skedde.
-Det var väl för en påse litchi? -Ja.
-Helt okej. -Bra gjort, May.
Såg ni vilket kast?
För att passa in med franska Rivieran-vibbarna
kom jag hit i en V8 Bentley Continental.
Jag erkänner att Bentleyn skapade sitt namn
för många år sen i le Mans, som ligger i norra Frankrike.
Men det har ändrats sen dess.
Nu är det känt som ett södra Frankrike-märke.
Men receptet är det samma.
Det är en stor, tung, saftig pudding gjord av vridmoment och överdåd.
Ja!
Det här är den första gången under våra äventyr
som jag har en riktig, funktionell, bra bil.
Vad än mr Wilman har i görningen, blir den här perfekt.
Ja, men den här är bättre.
Det här är en Ford Focus RS, senaste versionen.
Med 350 hästkrafter och en fyrcylindrig turbomotor.
Den är lätt, bara 1 500 kilo, och smart.
Den har differentialväxel.
Den kan skicka upp till 70 % till bakaxeln.
Och den kan avleda 100 % till ett enda hjul.
Och de där bankandet och smällandet...
Det får mig att känna mig ung och farlig.
Hej, tittare. Jag har såklart gjort det som sig bör.
Jag kom i den här. En Caterham.
En 310R, för att vara exakt.
Det är svårt att komma i den. Men när man väl är inne,
blir man rikligt belönad, för den här bilen föddes på 50-talet,
den ritades av Colin Chapman som en självbyggande, weekend-racerbil.
Det är en sån som entusiaster snackar om på nätet.
Man måste till och med sätta dit ratten.
Man stänger, knäpper fast bildörren och kör iväg.
-Den är fin, eller hur? -Helt fantastisk.
Jag undrar varför nödstoppsnyckeln är på utsidan?
Jag sätter den här, så du inte tappar bort den.
Nu måste jag gå.
Var inte dum, Hammond.
Förutom stoppnyckelns obekväma position,
kan jag inte tänka mig en bättre bil för de här fantastiska vägarna.
Om man gillar känslan av att köra,
vrida på ratten, växla,
trampa på pedalerna, då vill man ha en sån här.
Den har ingen antispinn, ingen bromsassistans,
ingen justerbar upphängning eller halvautomatisk växellåda.
Den har inte ens airbags.
Det är bara en bil.
Absolut perfekt.
Efter att ha presenterat våra bilar för den tropiska ön
träffades vi allihop.
Skönt att vara tillbaka i EU.
Solen skiner, fina vyer och gott kaffe.
Här kommer gangstern.
Hur går det med fotbojan i hettan?
Den växte fast på benet så fort jag satte mig.
Det här är kustvägen från norr till nordvästra delen av ön.
Här sker ofta ras från bergen.
De har försökt lösa problemet
genom att hänga nät längs med bergssidorna,
men det har inte funkat så bra.
De har hittat en lösning som är rätt radikal.
Fransmännen bygger en ringväg i havet.
Konstruerad för att klara nio meter höga vågor,
kostade det här mästerverket
112 miljoner pund per kilometer
och den är tolv kilometer lång.
Det är den dyraste vägen i världen.
Jag funderade just på att den här otroligt dyra,
häpnadsväckande komplicerade vägen kan tjäna ett syfte.
Så...
Jag vet inte hur det här kommer att gå.
Jag har minst effekt, men väger minst.
Hammond och jag har båda turbo och fyrhjulsdrift,
och det är inte bra i dragrace.
Men han har launch control.
Inte för att han vet hur den funkar.
"Resa"? Jag vill inte resa. "Inställningar."
"Körassistans." "Launch control."
Så det är... Nej, den är avstängd. Vänta.
Jeremy Clarkson gick ur bilen.
"Körassistans."
-"Launch control." -Hammond, launch control är...
-Verkligen? -Ja.
Launch control är knivigt. Men den är användbar...
-Vad är den till? -Låt den vara.
Vad är det?
-Du vet vad det är. Var inte dum. -Nej.
Varför är startnyckeln på utsidan?
Om man kraschar.
Vad irriterande. Tappa inte bort den.
När James hade satt ihop sin bil igen
och Richard förstått teknologin, var vi redo för start.
Fransmannen i gul väst, kommer han att starta loppet
eller kasta en bensinbomb på mig?
Tre, två, ett!
Helvete också!
De fick en bättre start.
Tvåan. Jag växlar så snabbt jag kan. Jag leder.
Den har bara 152 hästkrafter.
Nu sätter jag in hastigheten och effekten.
Lite sen uppväxling där.
-Ursäkta. -Fan!
Jag förlorar. Jag är den första som förlorar på den här vägen.
Invigningsloppet på Réunions kustväg
vanns överlägset av Bentleyn.
Är det den minen?
Ja, det är den minen.
Efter ringvägens dop med vårt viktiga dragrace
fick vi ett meddelande från mr Wilman.
Han sa åt oss att inställa oss på en kyrkogård i St. Paul
där vi skulle få vidare instruktioner.
-Killar. -Ja?
Jag har en papperslapp i handen.
-Från Neville? -Ja, faktiskt.
Det står: "År 1730 på Réunion hängdes en man kallad La Buse..."
Det är han där.
"...för brottet sjöröveri."
Så det här är La Buse? Han var... Vad var han?
-Han hade en piratflotta. -Känner du till honom?
Ja. Han kallades Buzzard. Stornäsa.
Det är mer, om du kan hålla tyst.
"På väg till galgen skrev han ett kodat meddelande
"som förklarade var skatten var gömd.
"En kopia av meddelandet finns i ert paket."
-Det där? -Ja.
-Det är bara skräp. -Den goda nyheten:
"Man tror att skatten inkluderar Goakrucifixet,
"ett hundrakilos, två meter högt guldkrucifix prytt med rubiner
"och att kapet idag skulle vara värt 100 miljoner pund."
Och?
"Knäck koden och hitta den.
"Hälsningar, Neville Wilman."
-Ska vi leta efter en piratskatt? -Ja.
-Oj, kom igen! -Tror du på sånt nonsens?
Vadå "tror"? Ja. Pirater var pirater.
Pirater knackar på dörren och säger:
"Jag har en kopia av Avengers: Endgame
för bara fem pund." Det är en pirat.
Ja, pirater nu. Men förr i tiden hade de stil.
-Så vi ska knäcka den. -Ja.
Och den kommer att visa oss till Buzzards...
-Ja. -...begravda skatt?
Ja.
-Allvarligt? -Hur ska ni knäcka den?
Det är helt uppåt väggarna.
Det här är enkelt. Han älskar pirater.
Vad gillar du? Att knäcka koder? Lösa sudoku?
-Korsord. -Vad ska jag göra?
-Vi blir pirater och delar skatten. -Jag tänker inte bli pirat!
Så vi ska inte dela skatten?
Om du vill ha en del av de 100 miljonerna,
kanske du kan hjälpa till lite. Du kan gräva.
-Jag kan inte hålla på med sånt. -Vill du inte ha nåt?
-Jo, om den finns. -Jaså?
BIBLIOTEK
Tillbaka på hotellet, började jag jobba med koden
medan Nick och Margaret satt i bakgrunden och var irriterande.
Vore det till hjälp om jag byggde en maskin av mässing, koppar och ledningar?
Om man dricker ett glas vatten så där, medan man tittar på det...
-Har du tänk på A som ett, B som två... -Vad smart.
-Nej, vänta. -Vadå?
-Jag har ett genombrott. -Vad?
Kan inte ni två gå iväg och lämna mig att jobba i fred?
Det är lite långtråkigt. Inte så piratigt.
Richard och jag lämnade mattesnillet James att ta itu med det.
"La Buse."
-Synd att vi inte kan bada. -Varför inte?
-Det är förbjudet. -Är det olagligt att bada?
Ja, faktiskt.
För mellan 2011 och 2016
skedde det 43 dödliga hajattacker i hela världen.
Nitton av dem var i havet runt Réunion.
-Här ute? -Ja.
Det är grunt. Om en haj kommer, kan vi hoppa på den.
Vi gjorde väl det 2013?
HEMLIGA KODER
SUBSTITUTIONSCHIFFER
Läser du bara piratböcker?
Om det handlar om piratskepp måste man ju läsa den.
Det var spännande, modigt och äventyrligt.
The Lioness of Brittany, runt 1330.
Hon hade en flotta på fem, sex skepp, kallad Svarta flottan.
De var svartmålade med röda flaggor. Hur coolt är det?
Dag tre visste vi inte vad vi skulle hitta på,
så vi kollade hur det gick för Alan.
-Har du kommit någonstans? -Ja.
Vart?
"Efter en tvåhövdad hund, ät lite honung."
Bara det på tre dar? "Efter en tvåhövdad hund, ät lite honung."
Ja, men jag började från noll.
Du vet väl att de hängde Le Buse här i Réunion?
-Ja. -Men de grep honom i Madagaskar.
Troligtvis sa han inte:
"Får jag ta med guldkorset
och min skatt på båten till galgen?" Eller hur?
Så det är logiskt att skatten är begravd i Madagaskar.
Hur länge har du vetat det?
Sen jag var tio.
Hade det inte varit bra att berätta det?
Jag har gjort det förut,
och skämt ut mig genom att skynda på i onödan,
så jag lät det mogna och utvecklas innan jag tänkte:
"Ja, jag ska delge dem min tanke."
Den tvåhövdade hunden kanske är en plats i Madagaskar,
men jag har inte sökt där, bara på Réunion.
-Då får vi åka till Madagaskar. -Ja.
-Det är inte så långt. -Inte?
Ja, men vi kan inte ta bilarna till Madagaskar.
-Varför inte? -Nej.
Vägarna är usla i Madagaskar.
-Hur vet du det? -För jag hade en vän
när jag var yngre som hette Mary, hon höll på med naturvård,
och hon sa att det var det värsta stället att köra bil på.
-Vi har varit i hela världen. -Många väggropar.
Ja.
Hon också, i hela Afrika...
Och Madagaskar ska ha de värsta vägarna?
Hon pratade bara om hur dåliga vägarna var
och hur ofta hon fastnade. I dagar.
Vi måste modifiera våra bilar.
-Jag har en Caterham. -Den modifieras lätt.
-Till vad, ett luftskepp? -Jag vet inte. Använd fantasin.
Så vi fann en verkstad.
-Och när James började... -...jobba...
...gick Richard och jag till affären.
God dag. Har ni...
Jump leads...
Ser du?
Har ni batterikablar?
Nej.
-Merci. -Heter det batterie connecteur?
Ja, alltså startkablar.
-Har ni inga? -Du mimade ordet på engelska!
Jag tyckte jump leads var briljant.
Om man vet att det heter jump leads.
Med inhandlad utrustning och modifieringarna klara
satte vi kurs mot Madagaskar.
Vi anlände två dar senare till hamnstaden Tamatave.
Hej igen, tittare.
Det här har jag gjort.
Min bil är redan lätt, idealiskt för terrängkörning.
Jag har monterat på större hjul.
Det är bra för stabilitet och väggrepp. Det är allt.
Jeremy hade uppenbarligen gjort mer än så.
Jag ska förklara, det är en hel del.
Jag har monterat en vinsch på en plattform av stål,
och jag har pläterat stålskydd
hela vägen från fronten och bakåt på undersidan.
Strålkastarna är nu från en motorcykel,
jag behövde platsen där de vanligtvis sitter för dessa snorklar
som monterades, så att bilen nu kan vada igenom två meter vatten.
Längre bak, stora, saftiga däck.
Men hjulen är faktiskt mindre.
Så originalbromsarna passade inte.
Jag fick ersätta dem med bromsar från en Golf GTI.
Sen flyttade jag bromsarna och bränsletillförseln inombords
för att bättre skydda dem och tog bort luftfjädringen,
ersatte den med stötdämpare och spiralfjädrar.
-Gjorde du allt det på två dar? -På verkstan.
-Den var välutrustad. -Ja.
Så jag kunde göra ett grundligt jobb.
Jag är verkligen imponerad.
-Jag vill säga en sak. -Vadå?
Så är livet utanför EU.
Vi var i EU på Réunion, jämna vägar och BMW.
"Vill ni ha ett glas Chablis?"
-Här... -Ursäkta.
"Vill ni ha lite matförgiftning?"
När vi diskuterade livet efter Brexit, kom vår kollega.
Okej.
Jaha, flaggan, och?
Ett antal andra förändringar.
Jag förklarar. Jag målade den svart med döskalle.
Där sitter flaggan.
Extern störtbåge.
Räcker inte den,
har jag ersatt främre och bakre deformationszon med balkar.
Jag har höjt upphängningen med 48 cm
för att ha 60 cm fri markhöjd.
Och om ni tittar noggrant på hörnen...
Ja.
Vet du vad han har gjort?
Det är genialt. Titta.
-Han har o-uppfunnit hjulet. -Du har satt på trianglar.
Efter denna förklaring, återgick vi till huvudproblemet. Koden.
Eftersom du inte har gjort mycket med bilen, antar jag
att du ägnat mycket tid till att komma på var skatten,
den obefintliga, är begravd.
-Ja. -Jaha. Och var är den?
-Ingen aning. -Fortfarande inte?
Nej. Det är fortfarande tvåhövdade hundar, citroner, papegojor och sånt.
De grep La Buse i Madagaskar i ett område kallat Libertalia,
som var ett slags piratsamhälle där de levde
med egna regler och allt.
Det vore logiskt att han begravde den där när han greps.
Har du vetat det också sen du var tio?
Ja, faktiskt.
Nåt mer som du har vetat sen du var tio
som skulle vara viktigt att berätta?
-Det var allt. -Det här Libertalia...
-Ja. -Var ligger det?
-Norrut. -Hur långt då?
Sexton mil.
-Vet du var det ligger? -Ja, norrut härifrån.
Sexton mil norrut.
Du sa inte det för tre dar sen.
Man måste låta en tanke ta sin tid,
se till att den är redo, vända och vrida på den,
för jag vill inte skämma ut mig.
Beväpnade med kapten Jack Hammonds nya information, gav vi oss iväg.
Jag har tagit en av tidernas finaste sportbilar,
en skalpell, och omvandlade den till en motorsåg.
Jösses. Jag förstår mig inte på pirater.
Man kan säga åt Tom Hanks att pirater är romantiska och intressanta,
men det är de inte, de är bara flytande skurkar.
En lampa säger att det är nåt fel på luftfjädringen.
Jag vet, jag tog bort den.
Varför gjorde jag det?
För i motsats till vad James hade sagt, var vägarna okej.
Jag behövde kanske inte höja bilen så mycket för den här jämna asfalten.
-James? -Ja, vad är det?
Jag förberedde min bil för Harmagedon,
men du har tagit mig med på tebjudning.
Titta nu. Stort test för Bentleyn.
Så där, ja.
Jag känner mig som Ranulph Fiennes.
Kolla på vad jag har gjort!
Bara för att han var kompis med en tjej i vid kjol,
har jag förstört min kärra.
Vi borde ha förstått att James vän inte var nån upptäckare.
Det värsta som hände var att en lilja föll ur hennes cykelkorg
och hon fick panik: "Det är hemskt ojämnt. Fruktansvärt."
När vi kom ut på landet, hoppades vi att vägarna skulle vara sämre.
Men icke.
Hej, bonjour.
Alla tittar på mig och tänker: "Är han galen?"
Titta vilken fin väg.
Vad tänkte vi på?
Vi tog terrängråd från Jane Austen.
"James, jag var i Madagaskar och vägarna var inte alls som i Devon."
Bonjour. Sluta bygga vägar, snälla.
Asfaltera inte.
Vi har överansträngt oss med bilarna.
De ser bra ut. Men de är onödiga, precis som den här resan.
Sjuttio procent av Madagaskars befolkning
lever på mindre än en dollar per dag.
Om det fanns ett två meter högt guldkors med rubiner begravt här,
är jag rätt övertygad om att nån hade hittat det.
Dessutom, begravda skatter...
Ingen har någonsin funnit en begravd skatt,
aldrig någonsin.
Medan jag beklagade mig över uppdraget, blev vägen plötsligt sämre.
Det där är ett väggupp.
Det där var definitivt ett till.
Okej.
I min Ford stridsvagn,
trodde jag att jag skulle glänsa i den här hårda terrängen.
Men tyvärr...
Smärre problem. Jag satte min bil på kedjor,
men har problem med de små hjulen
inuti kedjorna som håller...
De ramlar av på den här hårda vägen,
de hårda kanterna på vägguppen smäller av dem.
Sanningen är att de här briljanta kedjorna
är gjorda för körning på lera och snö.
Terrängkörning. Inte asfalt.
-Hammo, du har tappat ett till. -Herregud!
Det var inte bara vägguppen som var jobbiga i min Caterham.
Det var så dammigt att det kändes som att köra i en het dammsugarpåse.
Det är hemskt att få damm i ögonen, jag måste hitta ett par skyddsglasögon.
Men livet i Bentleyn var fint.
Jag börjar verkligen gilla den här bilen.
Nu när den har fått lite lera på sig börjar den se ut som en MFB,
och om ni inte vet vad en MFB är,
så är det vad Samuel L. Jackson skulle kalla sin Bentley om han hade en.
Söta små byar.
Melonaffärer. Meloner.
Registreringsskyltsaffär.
Där man kan göra registreringsskyltar.
Oväntat.
Det var också oväntat att hitta ett bra strandhotell,
där senare en dammig och sjaskig May valde att inte äta lunch med mig.
Toppen. Nu ligger det en lerig hund i poolen.
Under tiden, började jag oroa mig för att den heta asfalten
skulle smälta mina små plasthjul.
Så när jag kom till hotellet, åt jag inte heller lunch med Jeremy.
Jag måste hitta ett sätt att kyla ner dem.
Bygga ett kylningssystem här ute av ingenting.
Vad gör man i såna här situationer?
Jag brukar tänka: "Vad skulle Bear Grylls göra?"
Jag rensade stranden på naturens råmaterial och började jobba.
Jag håller tummarna. Det här är vad jag har gjort:
Som tur var, hittade jag de här stora vattendunkarna på stranden.
Tillsammans med ett nylonband.
Och genomskinliga slangar.
Jag har satt fast dem på bilen med buntband.
Här nere
kan det leverera livsviktiga kylande vattendroppar.
Inte vackert, men det funkar.
Och som Bear Grylls alltid säger: "Improvisera, anpassa, överlev."
Tyvärr hade Hammonds modifieringar tagit så lång tid
att det var för sent att åka vidare.
Och May var ändå besatt med att knäcka koden.
Jag har lärt mig nåt intressant idag.
Jag såg en man i en affär som räknade vattenmeloner.
Vi skulle räkna en, två, tre, fyra, fem, så där.
Men han räknade en, två,
tre, fyra, fem, precis som man ser där.
Så den symbolen kan vara en bokstav, men även en tvåa.
Vissa kan vara nummer, de kan vara
kompassriktningar, antal steg från ett träd.
Nåt sånt. Vissa delar som verkar rappakalja...
Nästa dag när solen gick upp i detta okända paradis,
var vi tillbaka på vägarna.
Har du knäckt koden, May?
Nej.
Det var väntat.
Mitt kylningssystem funkade i alla fall.
Vatten levererat, livet är räddat. Tack, Bear Grylls.
Min bil är humoristisk.
Men det var MFB:n som drog uppmärksamhet.
Sen såg vi nåt som inte var så muntert.
En kvinna i skampåle.
Hon hade handbojor av trä på sig.
Asfaltsvägen har äntligen tagit slut,
men den har liksom fullständigt tagit slut.
-Vad menar du? -Det finns ingen väg, det är en färja.
Väl ombord, såg jag att Jeremy hade skaffat sig en ny nummerplåt.
Jag fattar inte betydelsen. MFB. "Mycket Fin Bak."
Medelålders...
Vänta.
När färjan la till på andra sidan floden,
var det som att gå tillbaka 200 år i tiden.
Fullt glasögonskydd.
Helvete!
Det är rätt illa nu, det erkänner jag.
Simma på.
Äntligen fick våra bilar visa upp sina modifieringar.
MFB:n är igenom.
Fyrhjulsdriften räddade mig där.
Så här ska det se ut. Det var för det här som jag byggde bilen.
Kedjorna blir inte överhettade, de kyls ner av i vattnet.
Hur går det i din Sherman?
Ärligt, en söndagspromenad. Du, då?
Den knarrar lite, men kör på.
Men jag skulle vilja veta hur det går för Caterhamen.
Jösses!
Det här är skit!
Vattnet är som ett bad som nån har haft diarré i.
Tusan!
Jäkla skit.
Jag har just skruvat ner termometern till 22 grader.
Jag anpassar svankstödet med den här knappen.
Under tiden, i Forden.
Motorn är okej, temperaturen bra. Allt går smidigt med den här bilen.
En stor sten på vattenpölens botten.
Som tur var för Hammond, körde vi längs en strand.
Så jag föreslog att vi skulle använda den.
Har vi äntligen funnit ett underlag där kedjorna funkar?
Japp, det här går jättebra.
Det här kommer att gå galant.
Det här är inkörningsproblem, jag gör nåt helt nytt.
Jag har bokstavligen återupptäckt hjulet.
Bra. Här kommer en skadeglad orangutang.
Vad hände?
Jag vet.
Till och med jag, med min begränsade kännedom, förstår att det inte är bra.
Eller hur?
Som uppmuntran ville jag ge Hammond en liten present.
Du har också fått en nummerplåt.
-Fury, som i Fury? -Som stridsvagnen.
-Till min bil? -Ja, så du kan sätta Fury på den.
Ser man på!
Fast här betyder det inte det.
-Vad betyder det här? -Y:et betyder kvinnligt underliv.
Så det betyder "Hårig snippa."
Men för dig betyder det Fury. Du är Brad Pitt i pirat-stridsvagnen.
Då dök Giorgio Armani upp.
Titta så du ser ut. Har du skitit på dig?
Jag simmade faktiskt i skit.
Vilken hemsk sittplats.
-Kan du inte köra så där? -Nej.
Hur gjorde du?
Det tog massor med försök, för jag ville verkligen göra det.
Efter att ha väntat i evigheter när Brad Pitt reparerade bilen,
var vi äntligen på väg igen.
Jag undrar varför Formel 1-lag inte använder kedjor,
när det bara tar tre timmar att byta ut dem?
För James fortsatte misären.
Hur mycket mer är det?
Jösses.
Det var så illa att vid nästa färjetransport
såg det ut som om han tänkte simma över utan båt.
-Skulle inte du? -Jo.
Om nån sa till mig:
"Det finns hajar där" skulle jag ändå säga:
-"Strunt samma." -"Strunt samma."
Den är på.
När vi gick av färjan var James mycket gladare och renare.
Jag mår rätt bra nu.
Ge mig styrka!
Se på honom.
De är de små sakerna i livet som jag uppskattar.
Nu kunde vägen inte bli sämre, trodde vi.
Sen blev den det.
Underlaget består nu av lös sand och vattenpölar.
Det har vi inte testat än. Det kanske är här jag kan glänsa.
Hammond var optimistisk, men jag i min tretons-Bentley, var inte det.
Tänk om vi blir fast här. Kom igen.
Okej. Jag sitter fast.
Bilen gör inte sitt jobb, menar du?
Som tur var, kunde jag dra mig upp
med hjälp av Brad och hans piratstridsvagn som ankare.
Varför rullar jag ut hans vinsch? Varför inte...
-Jag vinschar. -Redo.
Har man sett på maken.
Ja.
Men det är jag som rör mig mot dig.
Det är inte meningen, va?
Du måste starta motorn.
Ursäkta.
MFB. "Massivt fet..."
-Kan jag säga en sak? -Ja?
Min vän Mary hade rätt.
Det här är tekniskt ingen väg, det är en strand.
Vägarna var bra. Hon sa att hon aldrig hade sett sämre.
Jag tyckte att vägarna var bra.
Men sen tog de slut.
Är ni intresserade av skatten eller inte?
Hundramiljonerskatten den här vägen.
Hur långt är det?
Vi vet inte. Libertalia finns ju inte.
-Jo, det finns. -Nej.
Jo, de skrev om det.
De skrev om Narnia också, det finns inte för det.
Vi fortsatte vår resa
på det som var Madagaskars motsvarighet till motorväg.
Jösses. Jag ser ingenting.
May klarar inte det här med bara tvåhjulsdrift,
det är omöjligt.
Men tack vare sin lätthet,
plogade den här lilla modiga Caterhamen sig vidare.
Se upp för modden. Bonjour.
Men det var Hammond som hade mest anledning att fira.
Äntligen har vi kommit på vad den är bra på.
Den är ostoppbar!
Milda Matilda.
Det ser ut som en rullstol som har fallit ner för trappan.
Den bara... Ja, det är illa.
Okej.
Vad vill du att jag ska göra åt det?
Vad kan du göra åt det?
Efter noggrant övervägande
kom jag fram till att svaret var ingenting. Så jag överlät det åt honom.
Det här är spänningsanordningen som sitter bak på kedjan.
Och gav mig av in i natten med James.
Det blir värre.
Det där var obekvämt.
Vi var bara sex mil från Libertalia,
stället som bara finns i Richard Hammonds målarböcker,
så vi fortsatte med bestraffningen.
För nya tittare, James är täckt av mänsklig avföring.
Men bakifrån ser ditt hår lite ut som Trevor McDonalds.
Det är en enda enhet.
En ny sorts molekyl.
Ska jag knuffa på dig?
Försöka duger.
Här kommer jag. Jag ska vara försiktig.
Det där...
Jeremy och jag kämpade på i ytterligare två brutala timmar.
Få det att ta slut. Snälla.
Tills vi kom till ännu en färja.
Men i dåligt skick.
Allt var så illa som det kunde bli, och nu är det värre.
Färjans motor är trasig.
Men de har sagt att James och jag kan dra den över.
De såg på oss och tänkte säkert: "De är vältränade."
-Det är ett fint rep. -Eller hur? Dra!
Min rygg!
Medan vi drog oss över skänkte jag Hammond en tanke.
-Om vi åker över och fortsätter... -Ja?
Då är båten på fel sida när han kommer hit.
Ja, men det är inte vårt problem.
Du har helt rätt.
Flera kilometer därifrån,
hade jag fuskreparerat bilen och var tillbaka i leken.
"Ängsligt" speglar inte hur försiktigt jag kör nu.
Där låg en sten.
Det känns som om den rivs itu.
Efter 16 timmars körning
var James och jag fortfarande fast beslutna
att fortsätta till resans mål.
Vår viljestyrka var benhård.
Vi lät oss inte distraheras från uppdraget.
Ett hotell. Titta.
Står det inte "bar"?
Hotellrestaurang öppen.
Det duger.
Herregud!
Det där är djupt.
I min värld blev det allt värre.
En av teambilarna gav exempel på
vad som kunde hända om man hamnade ur vägspåret.
Det var grymt.
Och dessutom kändes det som om min bil smulades sönder.
Skramlandet är hjullagret på den sidan.
Herregud!
Så mina nerver var slut när jag kl. 03.00 på morgonen
anlände till flodövergången...
...och såg att färjan var på andra sidan.
Skitstövlar!
Jag måste därför ro över för att dra tillbaka den.
Det här är skit! Allt är skit!
Och den... jävla kanoten funkar inte!
Följande morgon var Richard Hammond på lite dåligt humör.
Var det svårt?
Men jag var väldigt glad, för efter en uppfriskande rakning,
insåg jag att det var stor skillnad
på mina livsvillkor i Bentleyn...
Sprillans ny.
...och May i sin Caterham.
Din bil ser ut som Teddy Kennedys efter olyckan i Chappaquiddick.
Jag fortsatte med finputsningen, när Burminghambon äntligen talade.
Jag vill inte prata med nån av er.
Men jag vill säga att det kan komma fler tillfällen att överge mig.
-Jag har problem med framdelen. -Ja.
Och stora problem med bakdelen.
Båda bakre länkarmar har knäckts.
-Knäckts? -Ja. Sönder.
Det var väl uttänkt, va?
Så när som helst
kan hela bakänden av bilen kollapsa,
och få en att hamna under bilen så att den välter.
Fast vi slipper se det, för vi kommer att ligga minst tre mil före.
Jag skulle skjutsa dig.
Men jag skjutsar bara folk som inte har tagit min nödstoppsnyckel.
Jag är frestad att ta av den,
svälja den och ge tillbaka den efter tio minuter.
Tror du att det gör skillnad på den bilen?
Som tur var, var vägen jämnare den här morgonen.
Och vi omgavs av Madagaskars vibrerande skönhet.
Jag ser inte vart jag kör på grund av utsikten.
Det här är grönt.
Vi har ingenting så grönt i Europa. Titta bara.
Snart kom vi fram till en större färja
som skulle ta oss en bit uppåt kusten.
Lite mer imponerande båt än igår, den här verkar ha en motor.
Och ligga på sin plats.
När vi nådde vårt mål, fick vi ett nytt problem.
Vi kunde inte köra av stranden förrän det var lågvatten.
För att ta fördriva tiden fortsatte James med kodknäckning.
Under tiden insåg vi
att under så här tuffa villkor
skulle det vara svårt att överleva. Vi behövde mat,
så vi började bygga en av Bear Grylls överlevnadsklassiker.
En improviserad strandugn.
När man har grävt en grop,
fodrar man den halvvägs upp med stenar.
Sen ska jag tända eld ovanpå stenarna.
Jag skulle kunna göra eld på många vis.
Med en glasbit från havet och en solstråle som bränner ett löv.
Jag tänker be teamet om en tändare.
Sådär. Det funkar.
Som Bear Grylls säger: Överlevnadens tre ord.
Första klass-resa
och femstjärnigt boende, annars får det vara.
Den andra basprincipen för överlevnad är vattentillförsel.
Så jag började leta vätskor.
Många överlevnadsexperter säger att man ska dricka sitt eget kiss,
men jag säger nej.
Jag säger: "Gå in i djungeln, hitta frukt och drick juicen istället."
Det smakar bättre, och är bättre för en.
Titta. Kokosnöt.
Den som har ramlat ner är rutten.
Jag ska försöka få ner en färsk genom att kasta den här.
Okej. Stenarna är heta.
Vi är redo att laga mat.
Ta fisken man har fångat tidigare. Det är inte svårt, havet är där.
Man lindar in fisken i blad.
Binder ihop och lägger fisken i strandugnen.
Hett.
Begrav fisken för att behålla all hetta i ugnen som vi byggde.
Om två timmar, kommer det att bli
en genomstekt fisk.
Jag hade träffat en kokosnöt...
Ja!
...och gick och sökte efter bananer.
Ja.
Fan! Okej.
Och till sist hade vi samlat ihop överlevnadsproviant.
-Banana daiquiri? -Allvarligt?
Ja, banan, kokosmjölk och rom.
Fantastiskt. Var fick du rom ifrån?
-Från Bentleyns koffert. -Smart.
Man kan överleva förvånansvärt bra med en Bentley.
-Och den är väldigt god, förresten. -Bra.
Jag har sagt det förut, bara för att det handlar om överlevnad
betyder det inte att vi måste äta som djur. Principer.
-Inte illa. -Väldigt god. Bra gjort.
Den är god. Det är överlevnad.
På båten gick det också bra. James kom faktiskt någonvart.
Var är vi?
Ja! Ja!
Jag har hittat namnet på platsen där skatten måste finnas.
Och den är med på kartan. Jag berättar hur jag gjorde, för det är otroligt.
La Buse var en pirat. Två saker.
Han skulle inte skriva var skatten fanns på första raden.
Han skulle leka med oss och säga det här nere någonstans.
Så jag började vid de sista fyra raderna. Det borde vara där,
och jag upptäckte ett namn som var glasklart.
Jag tyckte att det lät som namnet på en plats.
Seranambe. Och där är det.
Titta. Det är pyttelitet. Ser ni? Jag har klottrat på det i upphetsningen.
Seranambe. Där är den.
Nu måste vi bara ta reda på var i Seranambe vi ska gräva.
Det var det bästa som någonsin har hänt.
Så James hade knäckt koden
och Hammond och jag hade lärt oss en viktig sak
om att överleva på bara pocherad fisk
och många banana daiquiri.
Kom ihåg, anpassa dig.
-Du har glömt. -Improvisera.
Improvisera. Jag kom ihåg.
-Adoptera. -Nej.
-Anpassa. -Improvisera.
Överlev. Det är vad vi ska göra.
Följande dag, när alkoholen var smält,
körde vi av stranden och upptäckte att vi var i Libertalia.
Och frestande nära byn som James hade identifierat.
Vi vet vart vi ska. Och det är bara 2,5 mil kvar.
Om 45 minuter kommer vi att gräva efter en skatt i piratlandet.
Vi åker dit.
Ni åker och fastslår att guldkorset med rubiner inte finns,
och jag hittar lite wi-fi och bokar flygresor hem.
Om du inte vill ta del av den ofattbara rikedomen, okej.
Det blir ingen rikedom.
Du kommer att bli fruktansvärt besviken.
Jag är i piratlandet, så det så.
Det går bra.
Du tittar ju inte ens.
Jag måste säga en sak om det här så kallade Libertalia.
Det såg inte illa ut.
-Det är möjligt att det fanns pirater här. -De var här.
-Jag förstår varför de valde det. -Fantastiskt.
Om man seglade världen runt och stannade till på platser som
Southampton. Bristol.
Southampton. Och sen åker till Calais. Då tänker man...
-Helt okej här. -Jag skulle kunna vara pirat här.
Allt är löjeväckande perfekt.
Det var ett saligt mellanspel när vi tyst färdades över...
Nej. Ford-nyckeln. Din... Han har inte. Jo, det har han.
James May, har du gjort vad jag tror?
Han har tagit nyckeln. Fan, James!
-James! Ge mig min nyckelring. -Det är ett trolleritrick,
-du måste hitta den. I affären. -Jag behöver nyckeln.
Kom igen, inte en till...
Medan Hammond letade efter nycklarna...
Varför ska vi spela sällskapsspel nu?
...körde James och jag den korta biten till den imaginära skattbyn.
Världens roligaste bil.
Väger är jämn. Jag kommer att vara där vid elva.
Tyvärr höll vägen inte med.
Invånarna kallar vägen RN5.
Det här är stenklättring.
Men det finns ett bättre namn.
Helvetet.
Vad ska jag göra?
Jag kan inte bestämma mig, jag ska ditåt.
Problemet är att jag inte ser vägen. Motorhuven är som en fotbollsplan.
Som en fet man som försöker se sin penis.
Attans järnspikar.
Jag önskade att jag inte hade hittat mina nycklar.
Herregud!
Jag ska försöka ta mig upp och ur de här hjulspåren.
Det kan inkludera ovanliga vinklar.
Kom igen, du är en pirat, fortsätt kämpa.
Fan!
Jag vet inte.
Kedjan var massakrerad. Det resulterade i...
Din bil står där borta, va?
...att jag nu blockerade vägen.
Folk blir lite förargade
för att jag uppehöll dem. Jag orsakade trafikstockning.
Det här är en landsväg, en huvudled.
Den största av huvudleder.
Guldkanten var att jag mötte en riktig pirat.
Men efter att ha snackat lite med honom...
Upprepa saktare, tack. På franska.
...insåg jag att jag inte kunde ha mer fel.
Jag har upptäckt en sak.
Killen ska gifta sig idag. Det är hans bröllop.
Det är bara det.
Han är inte klädd som en pirat. Han är brudgum.
Och jag blockerade honom och hela bröllopssällskapet.
Herregud!
Under tiden, längre fram...
Okej, jag erkänner. Det här är världens sämsta väg. Mary hade rätt.
Mary är nog en anfallsspelare i rugby som kör en JCB på helgerna.
Vilket hemskt ljud.
Det här ser omöjligt ut.
Vi behöver spränga för att ta oss igenom,
för om man kommer runt här, ser man inget neråt.
Det finns inte en chans att en Bentley kommer upp.
Tyvärr hade James och jag inga sprängladdningar.
Så vi måste göra nåt radikalt.
Samarbeta.
Lite till vänster och ner. Och så gasa.
Snälla!
Försiktigt. Så ja.
Medan vi kämpade med terrängen,
fick vår kollega, på sin dåliga franska, ta itu
med det blockerade bröllopssällskapet.
Ursäkta, jag måste åka...
Och ni kan göra detsamma, förlåt.
För att få det att gå snabbare
bestämde jag mig för att slänga kedjorna och sätta Focusen på hjul igen.
Och eftersom de ville komma i tid till kyrkan
var brudgummen och hans vänner villiga att hjälpa till.
Flera bröllopsgäster.
Längre fram kämpade våra bilar på.
Hur fan gör han det?
Ni ser en Bentley Continental ta sig upp här.
Men den största överraskningen var tvåhjulsdrivna Caterham.
Upp med dig, bil. Kom igen. Framhjulet upp i luften.
Jösses, den gjorde det. Såg ni?
Det här är en racerbil. Kan jag påminna dig om det?
Jag hade uppehållit bröllopssällskapet i två timmar.
Men med lugn och tålamod...
...hade jag satt på hjulen igen...
Jättebra, tack.
Förlåt.
...kunde ta mig ur vägen för alla...
...och återuppta resan.
Mitt stora problem nu är markhöjden. Jag har ingen.
Nu är det en vanlig Focus RS.
Längre fram ändrades inte underlaget,
men vägen blev smalare.
Så jag fick använda en smart trafiklösning
utvecklad av ortsborna.
Så ditt jobb är att springa i förväg och stoppa bilarna.
-Och stoppa bilarna. -Är det ditt jobb?
Jag har just mött en ung kille som ska springa före
och stoppa bilarna från andra hållet.
Vad gör han om det kommer bilar?
Stoppar han dem, så vi kommer förbi?
Exakt.
Han organiserar mötesplatser.
Det funkade. Springpojken, som han kallade sig,
gjorde ett toppenjobb med att organisera trafiken.
Det här är en service som jag gillar.
Jag tänker ge honom bra betalt, för det har han gjort sig förtjänt av.
Min snåla kollega
hade inte gjort affärer med min nya vän.
Så han mötte mötande trafik...
Jösses.
...på fel ställen.
Jag kan inte backa.
Det går inte. Jag skulle behöva backa sex kilometer.
James är envis, men om han möter stort motstånd
får han ta till dålig engelska och sin vinsch.
Spänns fast vid trädet.
Man kör.
Okej.
-Hjälp mig. -Okej.
Högre. Runt grenen.
Med remmen fastspänd, vinschade jag iväg.
Bra?
Kommer ni förbi?
Bra gjort.
Hörni!
Flera kilometer därifrån, fortsatte Forden otroligt nog framåt.
Kom igen.
Vilken motor! Otroligt!
Så där. Duktig bil.
Men jag kämpade.
Jag hade rest i tio timmar
och det skulle bli ännu en sen kväll,
så jag bestämde mig för att fixa nåt att äta.
Vi har fått såna här, några paket nödproviant.
Jag river av överdelen,
och där är maten, bönor och korv.
Så där. Sen tillsätter jag lite vatten.
Det ska sätta igång nån sorts kemisk reaktion
med vad det nu är i den lilla påsen.
Det verkar inte fungera.
Det blir inte varmt. Inte ens ljummet.
Vänta lite, den blåser upp sig.
Nej! Herregud! Den...
Så varmt! Jag bränner kulorna!
Medan Hammond kokade sina testiklar, fortsatte vi vår framfart. Typ.
Vi har fortfarande 15 km kvar.
Jag skulle kunna krypa snabbare.
Tills nu.
Stanna, Clarkson, vi har hittat delar av din bil.
Rör på dig, kom igen, Bentley.
Det börjar bli mörkt.
Helt otroligt, vi kommer inte fram till den förbaskade stan i ikväll.
Hur kan vi misslyckas med att färdas 2,5 mil på en dag?
Jag kan inte köra så här.
Inte ens alla ljus i världen kan lysa upp det här skräckscenariot.
Så vi slog läger,
och lämnade Hammond med sin bil och skållade kulor.
Fortsätt, kom igen.
Tack vare Focusens tuffhet och lite hjälp från lokalbefolkningen
var jag otroligt nog fortfarande med i leken.
Det där var knaggligt.
Det blev svårare och svårare att ta sig fram.
Men jag var fast besluten att Forden och jag skulle klara det.
Din...
Då var den avklarad. Ja.
Men sen...
Fan. Vänta.
Kopplingen pajade.
Jag har ingen koppling.
Pedalen är fast i bottenläge.
Fan!
Jag är slut.
Jag kan inte laga kopplingen.
En koppling är en koppling och jag har ingen extra.
Detta är slutet. Den är död.
Det här var den allra första gången som vi förlorat en bil under våra äventyr.
Men det fanns ingen tid att sörja, för vid soluppgången nästa morgon
var vi på väg tidigt,
ivriga att tillryggalägga de sista kilometerna till James by.
Jag gillar att gå, men i Lake District. Det är bra väder där.
Allt väl, kompis? Har du sett så bra min bil klarar det?
Än en gång gjorde springpojken sitt jobb.
Ser man på. Tack så mycket.
Tack. Merci bien, merci.
Och än en gång, hade kapten Envis inte betalat honom.
Kan ni backa lite?
Nej, nej, bara backa lite.
Hallå!
Fan.
Vi fortsatte framåt i krypfart,
men till slut snubblade den stora bjässen.
Temperaturmätaren stiger.
Den står på rött, jag måste stanna.
Problemet är att den har åtta kylare.
Jag ser inte ens. Jag kommer inte åt nåt.
Medan min kollega försökte laga motorn genom att titta på den,
kom jag fram till vårt mål. Byn Seranambe.
Hej.
Där jag skulle knäcka den sista delen av koden och finna skatten.
I kryptogrammet finns...
Ett X, som naturligtvis inte markerar platsen,
det vore för uppenbart.
Det står distanser som jag tror är steg, inte mil eller kilometer.
Men jag vet inte vad...
Jag vet inte vad X:et står för.
Pratar han om byggnader, är de borta idag.
Träden är annorlunda.
Bara de geografiska kännemärkena är samma, men här är det platt.
Vid Bentleyn var det inga goda nyheter.
Jag har tagit bort hela framdelen och hittade den här.
Den hör till kylarsystemet och änden har lossnat.
Saken är att om jag inte lyckas reparera slangen
är det slutkört för MFB:n.
Som kontrast, såg det ljusare ut i byn.
Vänta lite.
Det är kyrkan.
Kyrkor byggs alltid på samma plats.
X:et är egentligen ett slarvigt ritat kors.
Så från X:et, krucifixet, går man norrut,
den magnetiska nordpolen, 120 steg, och där ligger skatten.
Efter att jag hittat platsen...
Och 117, 118, 119, 120. Där.
...kom Hammond.
Så vi tog fram skyfflarna och han började gräva.
Var tror du att han är?
-Vem? -Jeremy.
Han var två kilometer bakom mig uppe på kullen utanför stan.
-Sen förlorade jag radiokontakten. -Ja.
Jag har inte hört av honom sen dess.
Det här funkar aldrig. Änden gick av.
Nu gick den änden också av.
Varför går allt sönder?
Herre min skapare.
Två skäl till varför han inte behövs.
För det första, tror han inte på skatter.
För det andra, skulle han inte gräva.
Dessutom räcker skatten längre om vi delar på två.
Det blir femtio miljoner pund var.
Fyrtionio och en halv. Lite till teamet också.
Tyvärr för James och Richard
var de två timmar senare tillbaka på att dela på tre.
Vad i hela fridens namn händer här?
Den är inte här, va?
-Hur vet du det? -För att den inte är här.
-Inte än. -Vi borde ha hittat den.
De kan väl inte ha grävt kanaltunneln.
Hej.
Var fan har du varit?
Jag har skaffat mig smuts under naglarna.
-Oj då. -Varför?
Jag har Madagaskar-anpassat min motorhuv,
men strunt i det.
Varför har ni två grävt en grop
mitt i den här söta stans fotbollsplan?
För att skatten ligger här.
-Är skatten begravd här? -Nej.
Med den fruktansvärda, men förutsägbara besvikelsen
-är det dags att... -Men...
Det är tydligen inte dags att sluta. Varför? Vadå?
-Den där ön vi passerade igår. -Ja.
Den heter faktiskt Pirate Island.
Och funderar man på det,
skulle han inte gömma skatten här där den skulle kunna hittas,
utan i hemlighet på Pirate Island.
Så det är nog där den är. Fundera på det.
Hur länge har du vetat att ön heter Pirate Island?
Alltid.
Av rädsla för att byns fotbollslag skulle bli irriterade,
beslöt vi oss för att lämna stan, snabbt.
Kom igen, upp med dig.
Kom igen!
Kom igen nu. Upp!
TN-19032, det här är James.
Er man tar öl från båten, men ölen ska på båten.
Medan skeppsgossen Roger och matros Staines gjorde sig redo att segla,
betalade jag springpojken med ett par nya skor.
Ja? Bon?
Bra?
Sen skyndade jag mig till båten.
Äntligen.
Bra. De har förstört fotbollsplanen och nu stranden.
Är det samma båt som vi använde härom dan?
Ja, jag har hyrt den, den är vår.
Med hela teamet och Mays spritbilar ombord,
bestämde jag mig för att ge en passande present till en
som just hade förstört stans enda idrottsplats.
-Det är en nummerplåt, den är magisk. -Jaha?
På riktigt.
För damerna och herrarna därhemma, är den pixlad.
Det syns bara med blotta ögat.
Men meddelandet är starkt.
Ni kan läsa det, för det är magiskt.
Vi kan se exakt vad det står...
När den är stilla. Men om den är i rörelse?
Vi måste testa hur magisk den är.
Men programmets redigerare
säger att du inte får sätta den på bilen.
Vi har inte råd att pixla resten av programmet. Uppfattat.
Du kan sätta den på ditt skrivbord.
Kan vi ta upp rampen och åka nu?
-Ja. -Upp med rampen, tack.
Efter ett tag ute till sjöss
slog Richard upp sina forskningsböcker.
Här, Olivier Levasseur. La Buse.
Där är korset. Där är det faktiskt. En bild på korset på hans skepp.
Under tiden såg May och jag tillbaka på vad vi hade åstadkommit.
Har du blivit Bear Grylls till fullo? Är det ditt eget urin?
Nej, nej. Det är Chablis.
I vilket fall, på mindre än en vecka
har vi tillryggalagt förbluffande 22 mil.
Och våra bilar, eller två av dem, är fortfarande med i leken.
Fenomenal prestation.
Och det är inte ens en bil. Det är en bankörningsleksak.
-En racerbil. -Ja.
Jag bara satte på stora däck.
Jag vill berätta hur Bentleyn är i terrängkörning.
Den ger en känsla av oändlighet.
Det är som att vara vid världens skapelse.
En känsla av otrolig kraft.
Bibliska händelser.
Medan din är en insekt som hoppar omkring. Eller en get.
Jag ska berätta hur min är. Hur det är att sitta i den.
Det är som att vara bjuden på finalmatchen i fotbolls-VM
och du har fått en specialplats, och det är inuti bollen.
Jag är hellre vid världens skapelse.
Jag har kontroll över skapelsen. Du har ingen kontroll,
du sparkas runt inuti en fotboll.
Men jag har kontroll.
Vi har en kontinent här, tidvatten från månen.
Det går runt, det blir fantastiskt. Tektoniska plattor.
Det händer inte vid världens skapelse.
-Jo. -Nej.
-Ingen sitter och planerar det. -Faktum är
att din bil är äcklig, James.
Jag ser bakterier krypa i den.
När du körde genom en sjö av mänsklig avföring,
var du täckt av det.
När jag körde igenom,
blev min vindruta för ett ögonblick lite brun,
och det var allt, sen var jag tillbaka i min AC-lyx.
Därför är min bättre.
-Din bil är inte bättre. -Jag har en fläckfri skjorta.
Men det var inte målet. Det var inte att vara fläckfri,
-det var att hitta en skatt i Madagaskar. -Den finns inte.
-Det vet du inte. -Jo.
-Hur vet du det? -Okej.
Jag brukade göra det här som barn, med min lärare på plankan.
Det här är ännu bättre.
HOPPA I FETA CLARKSON
Snart fick vi syn på Pirate Island. Vi förberedde oss på att gå iland.
Clarkson! Var är mina skor?
När vi kom iland fick James och jag en konstig känsla.
Herregud, en väg.
Fin, inte sant? Som när man kommer in och står på mattan.
Inte bara asfalt, där fanns mobiltelefonsignal,
el och flera affärer.
Det är en riktig restaurang.
James och Richard kanske kan gå och gräva hål i köket.
Försätta honom i konkurs. Varför inte?
Skeppsgossen Roger hade hittat ett transportmedel.
Jag hamnade i en tuk-tuk, men ingen vanlig,
för den har en pirat.
Den är skön att åka i.
Medan Hammond köpte löjliga souvenirer...
-En? -Lite mer piratig.
...hittade jag ett hotell där May kunde fortsätta knäcka koden.
Och på morgonen startade vi, med James
som trodde att invånarna skrattade åt hans bil och inte åt honom.
Jag fick ett genombrott i går kväll.
La Buses kryptograf nämner en turkisk hund,
vilket inte betyder en hund från Turkiet,
utan en hund utan päls.
När jag tittade på en karta över ön, såg den ut som en pälslös hund.
Och dess öra är en strand. En väldigt speciell strand.
Vi är på väg dit. Jag tror att krucifixet är begravt där.
Jag är helt övertygad.
Snart kom vi fram till den helt öde stranden
som inte alls såg ut som ett hundöra,
och genast började mina kollegor snacka skit.
-Är det här? -Ja.
-Det är här. -Det är helt logiskt.
-Om man är i en tecknad film. -Nej, om man flyr från kungliga flottan
och snabbt begraver en skatt innan de haffar en.
En naturlig plats är stranden, där det är lätt att gräva.
-Kan vi stå på den just nu? -Just det.
-Under våra fötter. -Eller där. Den är halvmåneformad.
Jag föreslår att vi delar in den i tre delar, så vi inte missar nåt.
-Du tar den tredje, Hammond. -Gärna.
Jag tar mitten, du tar andra änden.
Okej. Kom igen.
Vi har åkt långt, nu är det jobbdags.
Eftersom vi letade efter ett hundrakilos guldkors,
var det bästa verktyget för jobbet såklart en metalldetektor.
Jag ska kolla om den funkar,
se om den hittar mitt schweiziska klätterknä.
Ja.
Den funkar.
När jag hittar den kan det bli kusligt, för när pirater
begravde en skatt, brukade de begrava en fånge ovanpå,
så att spöket skulle skydda skatten.
Under tiden, som förväntat, gjorde jag jobbet ordentligt.
Det kommer att ta tid leta,
så jag tänker sätta fyra metalldetektorer på den här enkla släpvagnen
och söka igenom fyra gånger så mycket strand och sitta i bilen.
Eftersom vi skulle göra den här dårskapen i hemsk hetta,
skulle min tid utnyttjas bättre genom att bygga ett sorts skydd.
Utmärkt.
Framåt sen förmiddag var min skattjaktsanordning klar.
Jag gör det systematiskt.
Det positiva är att mina spår visar mig
vilka bitar som jag redan har gjort. Det är som att ploga ett fält.
Attans!
Jag omvandlade min skattjaktssläpvagn
till en skattjaktssläde och började om.
Femtio miljoner pund. Det är väl ingen skatt på det?
Framåt eftermiddagen var Roger och sjömannen varma och trötta.
Ett litet pip, kom igen.
Som tur var, var mitt skydd klart.
Jag har gjort banana daiquiri till er.
Vad fan är det här?
Jag sa ju att jag byggde ett skydd.
-Och jag... -Det är en bar.
Ursäkta att ett barformat skydd
inte mötte era förväntningar.
Tack för banana daiquirin.
-Utmärkt. -Tack.
Men kan du hjälpa oss att uppnå vårt mål?
Att hitta Goakorset, ett två meter högt guldkrucifix
-prytt med rubiner och... -Ska jag säga var det är?
På samma ställe som alla plundrade skatter,
-i Vatikanens gömmor. -Nej.
Nej, det är den inte.
Den finns på riktigt, det vet vi.
Den franska regeringen erbjöd La Buse benådning för hans sjöröveri
om han gav Frankrike korset.
-Men han gömde det. -Vänta.
-Vad sa fransmännen? -"Vi ger dig, La Buse,
"amnesti som pirat
"om du för tillbaka korset till Frankrike."
Han sa nej och gömde det.
Det står inte i Hammonds barnböcker.
Det tillhör korsrefererade källor i akademisk forskning.
Vi vet att det existerade och bevisen pekar på den här stranden.
Ingen piratskatt. Det kan ni väl hålla med om.
Ingen begravd piratskatt har någonsin upphittats.
För att ingen har hittat dem.
Tutankhamon hittades inte på tusentals år.
-Sen hittades den. -Exakt.
Så det finns en chans att jag hittar korset?
-Det finns en chans. -Ja.
Om jag gör en snabb genomsökning, får jag gå hit sen?
-Inte snabb. -Du måste leta ordentligt.
-Vi har delat upp stranden. -Om jag letar ordentligt,
-kan jag gå hit sen? -Ja.
Om du letar ordentligt och hittar det...
Då firar vi i din bar.
Okej. Era argument har övertygat mig.
-Vi ses på baren senare. -Ja, om 20 minuter.
-Nej, 20 minuter. -Lite mer.
Jag kan söka igenom allt.
Så medan Hammond och May gick tillbaka för att avsluta sina delar,
påbörjade jag min.
Fem.
Man måste vara lite försiktig om man gör det här hemma
när ni letar efter nåt i trädgården.
Det här är stubintråden.
Stick i ena änden så här
och tänd på den andra, sen har jag
tre minuter på mig för att sätta mig i säkerhet i min MFB,
innan explosionerna. Okej.
Fint.
Det där är inte tre minuter. Fan. Fan!
Starta!
Stäng av den!
Friktion. Nej, nej!
Jösses!
Det positiva var att jag hade gjort jobbet ordentligt.
Men det negativa...
Har du hittat nåt?
Inte ett dugg. Du?
Nej. Han har bara den lilla biten kvar.
Så det finns inget, vi är körda.
Vilket är irriterande, för jag förstår inte,
jag fick just e-post...
TILL: JEREMY CLARKSON
SUPERYACHT CHARTER - VINTERERBJUDANDE
Det är grymt.
-Killar. -Vadå?
Killar, det...
Hör ni? Den är här!
Skyffel!
Det ligger nåt där.
Jösses. Vad är det?
Vad är det?
Det är nog den heliga Graal.
Fan.
Och med den fruktansvärda besvikelsen, är det dags att avsluta.
Inga fler minnen från din barndom?
Nej, ingenting.
Okej, det var det. Tack för att ni tittade.
Ta hand om er. Vi ses.
Undertexter: Lena Marie Larsson
Kreativ ledare Bengt-Ove Andersson