...vi glæder os til at se dem køre.
Hej, og velkommen til, hvad der tydeligvis er Sydfrankrig.
Bortset fra, at det ikke er Sydfrankrig,
hvor der er nøje designede topløse badedragter
og russiske milliardærer på superyachter.
Det her er ikke engang på samme halvkugle.
Dette er 9.200 km syd for Sydfrankrig.
Det er en lille vulkanø i Det Indiske Ocean ved navn Réunion.
Det er sært, ikke? For det er ikke et fransk protektorat.
Det er faktisk Frankrig.
-Flyveturen til Paris herfra? -Ja.
Verdens længste indenrigsrute.
Det er fra Frankrig til Frankrig.
Og grundet tidsforskellen
var dette det første sted i verden, euroen blev udvekslet.
-Var det ikke for en pose litchi? -Jo.
-Det var lidt flot. -Godt gået, May.
Så I det kast?
For at passe ind i Côte d'Azur-stemningen
er jeg kommet hertil med en V8 Bentley Continental.
Jeg indrømmer, at Bentley skabte sit ry
for mange år siden ved Le Mans, der afholdes i Nordfrankrig.
Men det har ændret sig siden da.
Nu er det det mest sydfranske mærke, man kan få.
Men opskriften er stadig den samme.
Det er en stor, tung flommebudding af moment og overdådighed.
Ja!
Det er første gang på vores eventyr,
hvor jeg har haft en ordentlig, funktionel, anstændig bil.
Hvad end hr. Wilman har i tankerne, vil den være perfekt.
Ja, men den her er bedre.
Dette er en Ford Focus RS, den nyeste version.
Den yder 350 heste fra en turboladet, fircylindret motor.
Den er let, 1.500 kilo, og den er klog.
Den har torque vectoring.
Den kan sende op til 70 % af den samlede kraft til bagakslen.
Og den kan lede 100 % af det til ét hjul.
Og alle de smæld og knald, når man slipper speederen...
Det vækker bare min indre drengerøv.
Hej. Som I nok tænker, har jeg gjort det her ordentligt.
Jeg er kommet i den her. Det er en Caterham.
Mere nøjagtigt en 310R.
Ja, den er svær at komme ind i. Men når man derinde,
er belønningen stor, for denne bil blev født i 50'erne,
designet af Colin Chapman som en bygselv-bil til weekendræs.
Det er den slags, entusiaster ævler om på nettet.
Man skal endda sætte rattet på.
Så lukker man døren, hægter den fast, og så er vi på vej.
-Den er flot, hva'? -Den er fabelagtig.
Hvorfor sidder hovedafbryderen på ydersiden?
Jeg lægger den der, så du ikke mister den.
Nå, jeg må videre.
Vær nu ikke en nar, Hammond.
Udover hovedafbryderens uheldige position
kan jeg ikke komme i tanke om en bedre bil til disse fantastiske veje.
Hvis man holder af følelsen af at køre,
altså at dreje på rattet, skifte gear
og træde på pedalerne, så vil man have en af dem her.
Der er ingen traction control, ingen bremseassistance,
ingen justerbar affjedring, ingen gearknapper på rattet.
Der er ikke engang airbags i.
Det er bare en bil.
Absolut perfekt.
Efter at have præsenteret vores biler for tropeøen
mødtes vi.
Det er så rart at være tilbage i EU.
Solen skinner, smuk udsigt, skøn kaffe.
Her kommer ham den utålelige.
Hvordan klarer fodlænken heden?
Der voksede én frem på mit ben, da jeg satte mig.
Dette er kystvejen omkring øens nordside mod nordvest.
Og den rammes ofte af stenskred.
De har forsøgt at løse problemet
ved at dingle trådhegn ned ad klippesiden,
men det hjalp ikke rigtig.
Så de har fundet på en ret radikal løsning.
Hvad franskmændene bygger her, er en ringvej i havet.
Designet til at modstå ni meter høje bølger og skaffe stemmer
koster dette ingeniør-mesterværk
112 millioner pund per kilometer,
og den er tolv kilometer lang.
Den er derfor verdens dyreste asfaltstrækning.
Jeg tænkte lige på, at denne utroligt dyre,
forundrende komplicerede vejstrækning kunne bruges til noget nyttigt.
Så...
Jeg kan ikke rigtig forudsige det her.
Jeg har færrest kræfter, men vejer mindst.
Hammond og jeg har turboladere og firhjulstræk,
og man vil ikke have nogen af delene i dørtræk.
Men han har launch control.
Ikke at han ved, hvordan det fungerer.
"Odometer"? Nej. "Indstillinger."
"Køreassistance." "Launch control."
Så den... Nej, den gik ud. Vent.
Jeremy Clarkson er faktisk steget ud af bilen.
"Køreassistance."
-"Launch control." -Hammonds launch control er...
-Virkelig? -Ja.
Launch control er et mas. Fordi han er så god til...
-Hvad gør den? -Lad den være.
Hvad er det?
-Det ved du godt, din idiot. -Nej.
Hvorfor sidder tændingen på ydersiden?
I tilfælde af en ulykke.
Det må være irriterende. Den må du ikke miste.
Da James havde samlet sin bil igen,
og Richard havde fået styr på teknikken, var vi klar til at køre.
Vil franskmanden i den gule vest mon starte løbet
eller kaste en brandbombe efter mig?
Tre, to, en!
Så for helvede!
De fik en bedre start.
Andet gear. Jeg skifter gear, så hurtigt jeg kan. Jeg fører.
Den har kun 152 hestekræfter.
Nu er det tid til at bruge farten og kraften.
Gearskiftet var for sent.
-Det er jeg ked af. -For fanden!
Jeg taber! Jeg er den første, der taber på den her vej.
Åbningsløbet på Réunions kystvej
fik lige høvl af en Bentley.
Er det ansigtet?
Ja, det er ansigtet.
Efter at have døbt ringvejen med vores vigtige dørtræk,
modtog vi en besked fra hr. Wilman.
Han bad os om at møde op på en kirkegård i byen St. Paul,
hvor vi skulle modtage yderligere instruktioner.
-Gutter. -Hvad?
I min hånd har jeg et stykke papir.
-Er det fra Neville? -Det er det faktisk.
Der står: "I 1730 på Réunion blev en mand ved navn La Buse..."
Han ligger der.
"...hængt for pirateri."
Så det er La Buse? Han var... Hvad var han?
-Han havde en piratflåde. -Kender du til ham?
Ja. Han blev kaldt "Musvågen." Stor næse.
Der står mere, hvis I gider tie stille.
"På vej til skafottet kastede han en kode ud til tilskuerne,
"der forklarede, hvor han havde gemt sin skat.
"En kopi af den besked ligger i jeres pakke."
-Er det den? -Ja.
-Det er volapyk. -Her er det gode.
"Det menes, at hans skat inkluderede Goas brændende kors,
"et to meter højt guldkrucifiks besat med rubiner,
"og at skatten i dag ville være 100 millioner pund værd."
Og?
"I skal knække koden og finde skatten.
"Med venlig hilsen Neville Wilman."
-Skal vi finde en piratskat? -Ja.
-Helt ærligt! -Tror du på det piratsludder?
Hvad mener du med "tror på"? Ja. Pirater var pirater.
Pirater er dem, der banker på og siger:
"Jeg har en kopi af Avengers: Endgame
"til kun fem pund." Det er en pirat.
Ja, nu. Pirater dengang havde stil.
-Så den må vi knække. -Ja.
Og det vil vise os, hvor Musvågen...
-Ja. -...begravede sin skat?
Ja.
-Mener du det? -Hvordan vil du knække den?
Det er lige ham.
Hvad der er sket her, er ligetil. Han elsker pirater.
Dig, hvad holder du af at lave? Bryde koder? Løse Sudoku?
-Krydsogtværs. -Hvad laver jeg?
-Vi gør som pirater og deler skatten. -Jeg vil ikke være pirat!
Så vi deler ikke skatten?
Hvis du vil have en del af de 100 millioner pund,
må du give en hånd med. Du kan hjælpe med at grave.
-Jeg orker ikke pirater. -Så du vil ikke have noget?
-Jo, hvis den er der. -Jaså?
WANDERLUST BIBLIOTEK
Tilbage på hotellet begyndte jeg på koden,
mens Nick og Margaret var irriterende i baggrunden.
Ville det hjælpe med en maskine af messing, kobber og transistorer?
Jeg har hørt, at hvis man drikker et glas vand sådan...
-Har du overvejet, om A er ét, B er to... -Det er snedigt.
-Nej, vent. -Hvad?
-Jeg har gjort et gennembrud. -Hvad?
Kan I ikke gå jeres vej og lade mig arbejde i fred?
Det er faktisk lidt kedeligt. Det er ikke så piratagtigt.
Richard og jeg overlod arbejdet til James Turing.
"La Buse."
-Det er en skam, vi ikke må svømme. -Hvorfor må vi ikke det?
-Det er ulovligt. -Er det ulovligt at svømme?
Det er det rent faktisk.
Fordi mellem 2011 og 2016
skete der 43 dødelige hajangreb rundt om i verden.
Nitten af dem var i Réunions farvand.
-Derude? -Ja.
Det er lavt. Kommer der en haj, kan vi hoppe over den.
Det gjorde vi vist i 2013.
HEMMELIG KODEBOG
ERSTATNINGSCIFRE
Læser du kun piratbøger?
Hvis der er et piratskib på, læser man den da.
Det er spændende. Det var vovemod og eventyr.
Løvinden fra Bretagne, 1330 eller deromkring.
Hun havde Den sorte flåde. Fem eller seks skibe.
Hun fik dem malet sorte med røde sejl. Er det ikke fedt?
Den tredje dag løb vi tør for aktiviteter,
så vi ville se, hvordan det gik for Alan.
-Er du kommet videre? -Ja.
Hvad har du?
"Efter en tohovedet hund tager man noget honning."
På tre dage? "Efter en tohovedet hund tager man honning"?
Ja, men jeg starter på bar bund.
Du ved vel, at de hængte Le Buse her på Réunion?
-Ja. -Men de anholdt ham på Madagaskar.
Han har næppe sagt:
"Må jeg tage det guldkors
og min skat med til galgen?" vel?
Så det giver mening, at skatten ligger begravet på Madagaskar.
Hvor længe har du vidst det?
Siden jeg var ti.
Overvejede du ikke at sige det?
Jeg overvejede det, og jeg har gjort det før
og gjort mig til grin ved at forhaste mig,
så jeg måtte lade tanken modne, før jeg tænkte:
"Ja, jeg vil præsentere tanken for dem."
Der er måske et sted ved navn "Tohovedet hund" på Madagaskar,
men jeg har ledt på Réunion.
-Så skal vi til jo til Madagaskar. -Ja.
-Der er ikke så langt. -Er der ikke?
Men vi kan ikke tage bilerne med.
-Hvorfor? -Nej.
Vejene er forfærdelige på Madagaskar.
-Hvordan ved du det? -Jeg havde en ven,
da jeg var yngre, Mary, hun udførte vildtbevarende arbejde,
og hun sagde, at det var det værste sted, hun har prøvet at køre.
-Vi har været over hele verden. -Vi har set huller.
Det har vi.
Hun har været over hele verden, hele Afrika...
Og Madagaskar har de værste veje?
Hun talte kun om, hvor dårlige vejene var,
og hvor ofte hun sad fast. I dagevis.
Så må vi modificere bilerne.
-Jeg har en Caterham. -Den kan du let modificere.
-Til et luftskib? -Det ved jeg ikke. Brug din fantasi.
Så vi fandt et værksted.
-Og mens James begyndte... -Nå, i gang med arbejdet.
...gik Richard og jeg ud for at købe grej.
Goddag. Har De...
Startsnore...
Forstår I mig?
Har De en batteriforbindelse?
No.
-Merci. -Hedder de batteriforbindelser?
Ja, det er batteriforbindelser.
-Har I ikke nogen? -Du mimede det på engelsk!
Startkabler. Fremragende skuespil.
Hvis man taler engelsk.
Efter grejet var købt, og modificeringerne installeret,
satte vi vi sejl mod Madagaskar.
Vi ankom to dage senere i havnen Tamatave.
Goddag igen, seere.
Se, hvad jeg har lavet.
Min bil er allerede let, ideelt til terrænkørsel.
Jeg har sat større hjul på.
Det giver frigang og vejgreb. Det er det hele.
Jeremy havde tydeligvis gjort en del mere.
Lad mig forklare alt det, jeg har gjort.
Her er et spil, der er monteret på en stålplatform,
og jeg har stålplader,
der løber fra front til bag på undersiden.
Lygterne kommer nu fra en motorcykel.
Jeg skulle bruge lygternes plads til snorklerne,
så bilen nu kan køre gennem godt 180 cm vand.
Går vi længere tilbage, er der bredere dæk.
Men fælgene er faktisk mindre.
Så der var ikke plads til bremserne.
Dem måtte jeg erstatte med bremserne fra en Golf GTI.
Og så rykkede jeg bremse- og brændstofslangerne indad
for at beskytte dem, og så erstattede jeg luftaffjedringen
med støddæmpere med stålfjedre.
-Alt det på to dage? -På grund af værkstedet.
-Det var så veludstyret. -Ja.
Så jeg var i stand til at være grundig.
Jeg er oprigtigt imponeret.
-Hør her. -Hvad?
Sådan er livet uden for EU.
Vi var i EU på Réunion, jævne veje og BMW'er:
"Vil du have et glas Chablis?"
-Ja. Hov, undskyld. -Her:
"Vil du have maveforgiftning?"
Mens vi diskuterede livet efter Brexit, ankom vores kollega.
Okay...
Ja, flaget. Og...
Og en række andre ændringer.
Jeg forklarer. Den er malet sort. Dødningehoved.
Der er et flag, ja.
Komplette styrtbøjler.
Og var det ikke nok,
har jeg erstattet deformationszonerne for og bag med afstivere.
Jeg har løftet affjedringen 48 cm,
så den har en frigang på 60 cm.
Og ser man godt efter i hjørnerne...
Nå ja.
Ved du, hvad han har gjort?
Det er genialt. Se.
-Han har u-opfundet hjulet. -Ja, du har sat trekanter på.
Efter det var klaret, vendte vi tilbage til hovedproblemet. Koden.
May, jeg antager, at fordi du ikke har gjort meget ved din bil,
så har du brugt tid på at regne ud, hvor skatten,
fantasiskatten, ligger begravet.
-Nemlig. -Hvor er den så?
-Ingen anelse. -Stadig ikke?
Slet ikke. Der stod bare: "Tohovedet hunde, citroner og papegøjer."
I ved vel, at de faktisk anholdt La Buse i området Libertalia,
hvilket var et piratfællesskab,
hvor de havde regler og alt muligt.
Logisk set må han have begravet den der.
Har du også vidst det, siden du var ti?
Ja.
Er der andet, du har vidst, siden du var ti,
der ville være relevant nu.
-Det var det hele. -Så det her Libertalia.
-Ja. -Hvor er det?
-Nordpå. -Hvor langt nordpå?
Godt 160 km.
-Ved du faktisk, hvor det er? -Ja, nordpå.
160 km nordpå.
Det sagde du ikke for tre dage siden.
Man må tænke godt over tingene
og sørge for, at det er gennemtænkt.
Jeg vil ikke gøre mig til grin.
Så bevæbnede med kaptajn Jack Hammonds nye information tog vi afsted.
Jeg har taget generationens bedste præstationsbiler,
en skalpel, og forvandlet den til en kædesav.
Jim, min dreng. Jeg forstår bare ikke pirater.
Fortæl Tom Hanks, at pirater er romantiske og interessante...
Nej, de er bare flydende indbrudstyve.
Lampen her viser, at der er en fejl ved luftaffjedringen.
Ja, jeg har fjernet den.
Men hvorfor havde jeg det?
Fordi på trods af, hvad James havde sagt, var vejene fine.
Jeg havde nok ikke behøvet at hæve min bil så meget for at køre på asfalt.
-James? -Ja, hvad nu?
På grund af dig er min bil klar til dommedag,
og du har taget mig med til et teselskab.
Se her. En stor prøve for Bentleyen.
Der er det.
Jeg føler mig som Ranulph Fiennes.
Se, hvad jeg har gjort!
Bare fordi han blev ven med en pige med en blafrende nederdel,
har jeg ødelagt min hot hatch.
Vi burde have vidst, at James' ven ikke ligefrem var opdagelsesrejsende.
Hun havde sikkert en påskelilje, der faldt ud af cykelkurven,
og hun gik i panik: "Det er så hårdt. Forfærdeligt."
Da vi satte kurs mod landet, håbede vi, at vejene ville blive værre.
Men nej.
Goddag, bonjour.
De kigger på mig og tænker: "Er han vanvittig?"
Se den dejlige vej.
Hvad tænkte vi på?
Vi tog imod offroading-råd fra Jane Austen.
"James, jeg tog til Madagaskar, og vejene er slet ikke som i Devon."
Bonjour. Hold op med at bygge veje.
Ikke mere asfalt.
Gud. Vi har gjort alt for meget ud af vores biler.
De ser godt ud. Men de er ikke nødvendige, ej heller er den her rejse.
Halvfjerds procent af Madagaskars befolkning
lever for under en dollar om dagen.
Hvis der lå et to meter højt guldkors med rubiner begravet et sted her,
er jeg ret sikker på, at nogen ville have fundet det.
Og en anden ting, begravede skatte.
I menneskets historie er ikke en eneste smule af en begravet skat
blevet fundet. Nogensinde.
Mens jeg brokkede mig over missionen, blev vejen pludselig værre.
Ja, det er et hul.
Det er helt sikkert et hul, og det...
Okay.
I Ford-kampvognen
troede jeg, at mine modificeringer ville stråle i det nye, hårde terræn.
Men desværre...
Et mindre problem, jeg har sat larvefødder på min bil,
men jeg har problemer med de små hjul
i larvefødderne, der bliver ved...
De går løs, fordi vejen er hård,
og de hårde kanter i hullerne slår dem løs.
Selvom larvefødderne er geniale,
så er de lavet til mudder og sne.
Offroad. Ikke på asfalt.
-Hammo, du har tabt ét til. -Åh, gud!
I Caterhammen var det ikke kun hullerne, der var irriterende.
Det var så støvet, at det føltes som at køre i en varm støvsugerpose.
Støvet i mine øjne er forfærdeligt, jeg må finde nogle briller.
Men livet i Bentleyen var fint.
Jeg begynder virkelig at holde af den her bil.
Nu, hvor der er lidt mudder på, begynder den at ligne en MFB.
Hvis du ikke ved, hvad en MFB er,
er det, hvad Samuel L. Jackson ville kalde sin Bentley.
Det er nogle kønne landsbyer.
Melonbutik. Meloner, meloner, meloner.
Nummerpladebutik.
Det er en butik, hvor man kan få lavet nummerplader.
Det var uventet.
Jeg forventede heller ikke et anstændigt strandhotel,
hvor en støvet, snavset May lidt senere besluttede ikke at spise frokost med mig.
Skønt. Nu er der en mudret hund i poolen.
I mellemtiden var jeg bekymret for, at i denne varme på asfalten
ville mine små plastikhjul begynde at give sig.
Så da jeg ankom til hotellet, spiste jeg heller ikke frokost med Jeremy.
Jeg må finde en måde at køle dem af på.
Bygge et kølesystem herude uden noget.
Og i disse situationer
tænker jeg: "Hvad ville Bear Grylls gøre?"
Efter at have gennemsøgt stranden for naturmaterialer gik jeg i sving.
Vi krydser fingre. Se, hvad jeg har gjort.
Heldigvis fandt jeg de her vanddunke, der var skyllet op.
Sammen med det her nylonreb, der også var skyllet op.
Sammen med dem fandt jeg flere stykker slange.
Dem har jeg fæstnet på bilen med kabelstrips, der var skyllet op.
Hernede i bunden
kan det give en livreddende stråle af kølende vand.
Det er måske ikke kønt, men det vil fungere.
Og som Bear Grylls siger: "Improviser, tilpas, overlev."
Desværre havde Hammonds modificeringer taget så længe,
at det var for sent til at køre videre.
Og May havde alligevel travlt med at tæppebombe koden med sin OCD.
Jeg har lært noget interessant i dag.
Jeg stod ved en butik og så en mand tælle vandmeloner.
Vi ville tælle sådan her, en, to, tre, fire, fem.
Men han gjorde sådan her, en, to,
tre, fire, fem, hvilket er præcis, hvad der står her.
Så det kunne være et bogstav, men det kunne være et total.
Nogle af de symboler kunne være tal, de kunne være
kompaskurser, måske antallet af skridt fra et træ.
Noget i den retning. Hvad der virker som vrøvl...
Da solen stod op næste dag over dette ukendte paradis,
var vi på farten igen.
May, har du knækket koden?
Niks.
Forudsigeligt.
Men mit kølesystem virkede da.
Vandet er leveret, livet er reddet. Tak, Bear Grylls.
Min bil er underholdende.
Men det var tydeligvis MFB'en, der skabte mere røre.
Snart så vi noget, der ikke var så muntert.
Den kvinde er i gabestok.
Hun har rent faktisk træhåndjern på.
Venner, den asfalterede vej ender endelig,
men den ender helt.
-Hvad mener du? -Der er ingen vej. Det ligner en færge.
Da vi var ombord, bemærkede jeg Jeremys nye nummerplade.
Jeg kan ikke greje det. MFB. "Må famle balder."
Midaldrende...
Vent.
Da færgen lagde til på den anden bred,
var det, som om vi var rejst 200 år tilbage i tiden.
På med brillerne.
For fanden da.
Ja, det er ret slemt nu.
Svøm, svøm, svøm.
Endelig var vores modifikationer ved at være nyttige.
MFB'en er nået igennem.
Firhjulstrækket graver mig ud af den.
Sådan skal det være. Det er det, jeg byggede min bil til.
Larvefødderne bliver ikke for varme. Jeg køler dem i vandet.
Hvordan går det i din Sherman?
For at være ærlig er det pærelet. Hvad med dig?
Den knirker lidt, men den fortsætter.
Men hvad jeg så gerne ville vide, er, hvad der sker i Caterhammen.
Kors!
Det er bæ! Kors!
Vandet er ligesom et bad, som nogen har haft diarré i.
Kors. Pis!
Lort og pis.
Jeg sænker temperaturen. Toogtyve grader er bedre.
Jeg justerer lændestøtten med den her knap.
I mellemtiden i Forden.
Motoren har det fint, temperaturen er god. Jeg kan ikke sige, hvor let det er.
Det var en stor sten i bunden af den pøl.
Heldigvis for Hammond kørte vi langs en strand.
Så jeg foreslog at bruge den i stedet.
Har vi endelig fundet et terræn, hvor de larvefødder fungerer?
Ja, det ser godt ud her.
Det bliver fremragende med den her bil.
Det er opstartsproblemer. Jeg gør noget nyt her.
Jeg genopfinder bogstaveligt talt hjulet.
Skønt. Her kommer den hoverende orangutang.
Hvad er der sket?
Jeg ved det.
Selv jeg med min begrænsede viden kan se, at der er noget galt.
Ja.
For at opmuntre Hammond besluttede jeg at give ham en gave.
Du får også en nummerplade.
-Fury, altså Fury? -Ligesom kampvognen.
-Til min bil? -Ja, Fury til bilen.
Du milde!
Men det betyder ikke det samme her.
-Hvad betyder det så? -"Y'et" betyder "damedele."
Så faktisk står der: "Lodne damedele."
Men for dig betyder det Fury. Du er Brad Pitt i pirat-kampvognen.
Og i det øjeblik ankom Giorgio Armani.
Du ser herrens ud. Har du haft et uheld i bukserne?
Jeg var faktisk under vandet på et tidspunkt.
Det er da et modbydeligt sted at sidde.
-Kan du ikke køre sådan? -Nej.
Hvordan gjorde du det?
Det krævede mange forsøg, fordi jeg ønskede det virkelig.
Efter at have spildt en evighed på at se Brad Pitt foretage reparationer
kunne vi endelig køre videre.
Hvorfor bruger Formel 1-hold ikke larvefødder,
når man kan skifte dem på tre timer?
For James fortsatte elendigheden.
Hvor længe fortsætter det her?
Kors.
Det stod så slemt til, at ved næste færgeovergang
så det ud, som om han ville forsøge at svømme over.
-Ville du ikke gøre det samme? -Jo.
Hvis nogen sagde:
"Ja, der er hajer." ville jeg stadig sige:
Jeg er ligeglad.
Den er ombord.
Da vi forlod færgen, var James meget gladere og renere.
Jeg har det ret godt nu.
Giv mig styrke!
Se ham lige.
Det er de små ting i livet, jeg nyder.
Vi troede, at nu kunne vejen snart ikke blive værre.
Og så gjorde den det.
Terrænet her er blødt sand og vandpytter.
Det er min første gang. Måske er det her, jeg vil stråle.
Hammond var optimistisk, men det var jeg ikke i den tre tons tunge Bentley.
Kors, hvis vi sidder fast her... Kom nu.
Jeg sidder fuldstændig fast.
Siger du, at din bil ikke er opgaven værdig?
Heldigvis kunne jeg trække mig selv fri
ved at bruge Brad og hans pirattank som forankringspunkt.
Hvorfor trækker jeg hans spilkrog ud? Hvorfor...
-Jeg tager spillet. -Klar.
Har du nogensinde set mage?
Ja.
Der sker det, at jeg flytter mig tættere på dig.
Det er ikke meningen, vel?
Du skal sætte den i gear.
Undskyld.
"MFB. "Massiv, fed..."
-Må jeg sige noget? -Ja.
Min ven Mary havde ret.
Det er teknisk set ikke en vej, det er en strand.
Vejene var fine. Hun talte om de værste veje nogensinde.
Jeg syntes, at vejene var fine.
Der er sket det, at vejen er endt.
Er I interesserede i skatte eller ej?
Hundrede millioner pund, den vej.
Hvor langt er der?
Det ved vi ikke. Libertalia eksisterer jo ikke.
-Det gør det da. -Nej.
Jo, der er skrevet om det. Nej...
Der er også skrevet om Narnia. Det betyder intet.
Vi fortsatte rejsen på det,
der oprigtigt er Madagaskars svar på M1-motorvejen.
Kors. Jeg kan intet se.
Det kan May da ikke med tohjulstræk,
det er ikke muligt.
Men takket være letheden
kæmpede den hårde, lille Caterham sig videre.
Pas på sporet, der er det. Bonjour.
Det var dog Hammond, der var mest lykkelig.
Endelig ved vi, hvad den er god til.
Den er ustoppelig!
Du almægtige.
Det ligner en rullestol, der er faldet ned ad en trappe.
Det er bare... Ja, det er slemt.
Okay.
Hvad skal jeg gøre ved det?
Hvad kan du overhovedet gøre ved det?
Efter at have tænkt længe over det
besluttede jeg, at svaret var "intet." Så jeg lod ham om det.
Dette er spændbøjlen, der sidder bagest på larvefoden.
Og drog ud i natten med James.
Det bliver værre.
Det var ubehageligt.
Vi var kun 65 kilometer fra Libertalia,
stedet, der kun findes i Richard Hammonds malebøger,
så vi tænkte, at vi bare ville kæmpe os videre.
Til de nye seere, James May er smurt ind i menneskeafføring.
Bagfra ligner dit hår Trevor McDonalds.
Det er faktisk en enkelt enhed.
Det er et nyt slags molekyle.
Skal jeg give dig et skub?
Ja, prøv det.
Nu kommer jeg. Jeg prøver at være blid, James May.
Det...
Jeremy og jeg kæmpede os videre i endnu to benhårde timer.
Få det nu til at holde op.
Indtil vi ankom til endnu en færgeovergang.
Men desværre.
Alt var så slemt, som det kunne være, og nu er det værre.
Færgens motor er i stykker.
Men de har sagt, at James og jeg kan trække den over.
De så os tydeligvis og tænkte: "De er atleter."
-Det er et flot reb. -Ja, ikke? Gud! Hiv!
Min ryg!
Mens vi trak os over, tænkte jeg pludselig på Hammond.
-Hvis vi når derover og stiger af. -Ja.
Så er den ikke på den rigtige side, når han ankommer.
Ja, men det er ikke vores problem.
Nej, det har du helt ret i.
Flere kilometer bagud,
efter en uelegant reparation, var jeg nu tilbage i kampen.
"Varsomt" beskriver ikke, hvor forsigtigt jeg kører.
Der var en sten.
Det føles, som om den flår sig i stykker.
Efter 16 timer på farten
var James og jeg stadig fast besluttede på
at fortsætte til rejsens ende.
Vores viljestyrke var skudsikker.
Vi ville ikke lade os distrahere fra opgaven.
Et hotel. Se.
Står der "bar"?
Hotelrestaurant åben.
Det forslår.
Åh, gud.
Der er dybt.
I min verden blev tingene værre.
En af filmholdets biler var en brat påmindelse om,
hvad der kunne ske, hvis man afveg bare lidt fra vejen.
Det er ikke godt.
Og det føltes også, som om min bil gik i opløsning.
Den raslende lyd er lejet i den side.
Du almægtige!
Mine nerver var derfor flossede, da jeg klokken tre om natten
ankom til flodens krydspunkt
og så færgen på den anden bred.
De skiderikker!
Jeg var derfor nødt til at ro derover for at hente den.
Det er noget lort! Alt er noget lort!
Og den her... kano virker ikke!
Næste morgen var Richard Hammond i møghumør.
Var det svært?
Jeg var derimod glad. Efter en forfriskende barbering
bemærkede jeg, at der var en tydelig forskel
på mine omgivelser i Bentleyen...
Som fabriksny.
...og Mays i Caterhammen.
Din bil ligner Teddy Kennedys bil efter Chappaquiddick.
Jeg fortsatte min soignering, og pludselig talte gnavpotten.
Jeg har ikke lyst til at tale med jer.
Men nu får I endnu en mulighed for at forlade mig.
-I ved, jeg har problemer foran. -Ja.
Jeg har også store problemer bagtil.
Begge de bageste affjedringsophæng er knækket.
-Knækket? -Væk. Ødelagt.
Det er gennemtænkt, ikke?
Hvilket betyder, at til enhver tid
kunne hele bagdelen på min bil kollapse indad,
sende en af dem ind under bilen og vælte den om på taget.
Men det ser vi jo ikke, fordi vi er 30 kilometer forude.
Jeg tilbød gerne et lift.
Men det gør jeg kun for folk, der ikke har trukket min afbryder ud.
Jeg er fristet til at tage din afbryder
sluge den og give dig den tilbage om ti minutter.
Tror du, jeg ville bemærke det i den bil?
Den morgen var vejen heldigvis meget mere jævn.
Og vi var omgivet af Madagaskar fra den mest sprudlende side.
Jeg holder ikke øje med vejen grundet den udsigt.
Det er grønt.
Vi har intet så grønt i Europa.
Vi nåede hurtigt til en større færge,
der skulle føre os et kort stykke længere op ad kysten.
Den er lidt mere imponerende end i aftes. Den lader til at have en motor.
Og til at være her.
Men da vi nåede destinationen, var der et problem.
Vi kunne først køre væk fra stranden ved ebbe.
Så for at få tiden til at gå fortsatte James med kodebryderiet.
Hammond og jeg
indså derimod, at i hårde omgivelser som disse
ville det være svært at overleve. Vi får brug for mad,
så han begyndte med en af Bear Grylls' klassikere.
Den improviserede strandovn.
Når man har gravet et hul,
lægger man sten langs kanterne.
Derefter tænder jeg et bål ovenpå de sten.
Jeg kunne tænde bålet på flere måder.
Et stykke knust glas fra havet til at fokusere lyset på et blad.
Jeg beder filmholdet om en lighter.
Der. Det virker.
Som Bear Grylls siger, er der tre ord i overlevelse:
Rejse på første klasse,
femstjernet hotel, ellers vil jeg ikke.
Det andet grundprincip i overlevelse er væskebalancen.
Så jeg satte mig for at finde væske.
Mange overlevelseseksperter siger, at man skal drikke sit pis,
men jeg siger nej tak.
Jeg siger: "Find frugt i junglen, og drik det i stedet."
Det smager bedre. Det er sundere.
Se. Kokosnødder.
Den er rådden og er faldet ned.
Jeg prøver at få en frisk ned ved at kaste den her på den.
Nå. Mine sten er varme.
Så vi er klar til at lave mad.
Tag fisken, du har fanget. Det er ikke svært, det er havet.
Pak fisken ind i blade.
Bind den sammen, og læg så fisken ned i strandovnen.
Brandvarm!
Begrav fisken, så den holder al varmen i ovnen, som vi har bygget.
Om to timer vil det være
en tilberedt fisk.
Efter at have ramt en kokosnød...
Ja!
...gik jeg ud for at finde bananer.
Ja.
Lort!
Til sidst havde vi en overlevelsesration.
-Banan-daiquiri? -Er det sandt?
Jeps. Banan, kokosmælk og rom.
Fantastisk. Hvor har du rom fra?
-Bagagerummet på Bentleyen. -Klogt.
Man kan overleve overraskende godt med en Bentley.
-Og den er i øvrigt rigtig god. -Okay.
Selvom det er en overlevelsessituation,
behøver vi ikke spise som dyr. Vi har visse krav.
-Den er ikke dårlig. -Den er rigtig god.
Den er god. Det er overlevelse.
Tilbage på båden var der flere glæder. James gjorde faktisk fremskridt.
Hvor er vi?
Ja!
Jeg har fundet navnet på stedet, hvor skatten må ligge begravet.
Lad mig forklare, hvordan jeg gjorde, for det er utroligt.
La Buse var pirat. To ting:
Han ville ikke skrive, hvor skatten var i første linje.
Han ville lege med dine tanker og skrive det hernede.
Jeg startede med de fire sidste linjer, for jeg tænkte, at den var der,
og så opdagede jeg et navn, der var soleklart.
Jeg tænkte, at det lød som et stednavn.
Seranambe. Og der er det.
Det er meget småt. Kan I se? I min iver har jeg tegnet det til.
Seranambe. Det er der, den er.
Nu skal vi bare finde ud af, hvor i Seranambe, vi skal grave.
Det er det bedste, der er hændt mig.
Så James havde knækket koden,
og Hammond og jeg havde lært en vigtig lektie
i at overleve uden andet end pocheret fisk
og adskillige banan-daiquirier.
Husk, tilpas.
-Du har glemt det. -Improviser, ja.
Improviser. Det kan jeg huske.
-Adopter. -Nej.
-Tilpas dig. -Improviser.
Overlev. Det er det, vi gør.
Næste dag, daiquirierne ude af kroppen,
kørte vi væk fra stranden og indså, at vi var i Libertalia.
Og lokkende tæt på den landsby, James havde identificeret.
Vi ved, hvor vi skal hen. Og det er 25 kilometer herfra.
Så om tre kvarter graver vi efter skatte i piratområdet.
Vi når frem.
I to fastslår, at der ikke er et guldkrucifiks med rubiner i,
og så finder jeg Wi-Fi og bestiller billetter hjem.
Hvis du vil udelukke dig fra overvældende rigdom, fint.
Der bliver ingen rigdom.
Du får dig virkelig en skuffelse.
Jeg får mig en tur til piratland.
Det er fint.
James, du kigger ikke engang.
Jeg måtte indrømme én ting ved dette såkaldte Libertalia.
Der var ikke grimt.
-Hvis her var pirater, og det er muligt. -Det var der.
-Så forstår jeg, at de valgte det. -Det er smukt.
Hvis man sejlede verden rundt og lagde til steder som...
...Southampton. Bristol.
Southampton. Og så tager man til Calais. Man Siger: "Du ved..."
-Det er okay, ikke? -Her vil jeg gerne være pirat.
Alt er latterligt perfekt.
Det var en herlig pause at sejle stille over...
Nej. Ford-nøgle, nej... Det har han ikke. Jo, han har sgu.
James May, har du gjort, hvad jeg tror, du har gjort?
Han har taget nøglen. James, for fanden!
-James! Giv mig nøglen. -Det er et lille trick.
-Du skal finde den i butikken. -Giv mig nøglen.
Nej, ikke igen...
Vi lod Hammond lede efter sine nøgler...
Hvorfor leger vi selskabslege nu?
...mens James og jeg kørte mod den imaginære skat.
Igen er det verdens sjoveste bil.
Vejen er jævn. Jeg når frem kl. 11.00.
Men desværre havde vejen andre planer.
Madagaskars folk kalder den RN5.
Man skal virkelig klatre på stenene.
Men der er et bedre navn.
Helvede.
Hvad gør jeg nu?
Jeg kan ikke beslutte mig... Jeg kører den vej.
Problemet er, at jeg ikke kan se vejen. Køleren er så stor som en fodboldbane.
Ligesom en fed mand, der leder efter sin penis.
For edder-hule-fanden.
Jeg fandt mine nøgler, men gid jeg ikke havde fundet dem.
Åh, gud!
Jeg vil prøve at få den op og ud af de her grøfter.
Det bliver måske i usædvanlige vinkler.
Kom nu, du er pirat. Kæmp videre.
Lort!
Jeg ved det ikke...
Båndet var helt ødelagt. Og det gjorde...
Er Deres bil derhenne?
...at jeg blokerede vejen.
Folk er ved at være lidt gnavne,
fordi jeg forsinker dem alle. Der opbygges en trafikprop.
Dette er route nationale, hovedvejen.
Hovedvejen over dem alle.
Men på den lyse side har jeg mødt en rigtig pirat.
Men efter at have snakket lidt med ham...
Gentag det venligst langsomt. På fransk.
Indså jeg, at jeg ikke kunne have taget mere fejl.
Jeg har opdaget noget.
Han skal giftes i dag. Det er hans bryllup.
Det er det, der foregår.
Han er ikke klædt som pirat. Han er brudgom.
Og jeg forsinkede ham og alle hans bryllupsgæster.
Åh, gud!
I mellemtiden, længere forude...
Jeg indrømmer det, det er verdens værste vej. Mary havde ret.
Mary kører måske industrikøretøjer i weekenden for sjov.
Sikken forfærdelig lyd.
Jeg tror, det er umuligt.
Vi skal bruge sprængstof for at komme igennem,
for hvis du går denne vej, kan du se det herfra.
Den får man umuligt en Bentley over.
Desværre havde James og jeg ingen sprængstoffer.
Så vi måtte gøre noget radikalt.
Samarbejde.
Lidt til venstre og ned. Nu skal du give gas.
Kom nu!
Forsigtig. Sådan.
Mens vi kæmpede med terrænet,
måtte vores kollega på dårligt fransk håndtere
de forsinkede bryllupsgæster.
Undskyld mig. Jeg vil...
Så kan I gøre det samme, undskyld.
For at sætte skub i tingene,
besluttede jeg at droppe larvefødderne og sætte Focussens hjul på igen.
Og fordi de ville nå i kirke i tide,
hjalp brudgommen og hans venner med glæde til.
Flere bryllupsgæster.
Længere forude fik vores biler stadig prygl.
Hvordan pokker gør den det?
I ser en Bentley Continental på vej herop.
Men dagens store overraskelse var den tohjulstrukne Caterham.
Kom så, bil. Forhjulet i luften.
Kors, så I det? Den gjorde det.
Dette er en banebil, en racerbil. Må jeg lige minde jer om det?
På dette tidspunkt havde jeg forsinket bryllupsgæsterne i to timer.
Men jeg var rolig og tålmodig...
...og havde fået sat hjulene på...
Super. Tak.
Undskyld.
...så jeg kunne flytte mig...
...og komme på farten igen.
Nu er problemet frihøjden. Jeg har ingen.
Det er dybest set en standard Focus RS.
Forude havde vejens overflade ikke ændret sig,
men den var blevet smallere.
Så jeg måtte gøre brug af en genial trafikhåndteringsløsning,
som de lokale havde udviklet.
Så dit job er at løbe i forvejen og stoppe bilerne.
-Ja. -Er det dit job?
Jeg har lige mødt en ung mand, der vil løbe i forvejen
og stoppe bilerne, der kommer imod os.
Hvad gør han, hvis der nogen?
Stopper han dem et sted, hvor vi kan komme forbi?
Præcis.
Han organiserer, at bilerne mødes på det rette sted.
Det virkede. Running Boy, som han kaldte sig,
dirigerede trafikken på fremragende vis.
Ja? Det er en service, jeg synes om.
Jeg giver ham en masse penge, for det har han sgu fortjent.
Men min nærige kollega
havde ikke gidet indgå en aftale med min nye ven.
Så han mødte modkørende trafik...
Du godeste.
...på alle de forkerte steder.
Jeg kan ikke køre baglæns.
Jeg kan ikke bakke. Jeg ville skulle bakke seks kilometer.
James er en stædig mand, men overfor så stor modstand
måtte han ty til dårligt engelsk og sit spil.
Spænd den om træet.
Med den her kører du.
Okay.
-Stig ud og hjælp mig... -Okay.
Højere. Rundt om grenen.
Med stroppen spændt på, halede jeg løs.
Godt?
Kan I komme igennem?
Flot.
Hov!
Flere kilometer bagude fortsatte Forden utroligt nok.
Kom så.
SIkken maskine! For pokker!
Sådan. God bil.
Men jeg kæmpede.
Jeg havde været på farten i ti timer,
og eftersom jeg var på vej mod endnu en lang aften,
besluttede jeg at stoppe og få noget at spise.
Vi har fået de her nødrationer.
Jeg fjerner toppen.
Og så har vi vist maden. Det er bønner og pølser.
Det skal derned. Og så tilføjer jeg lidt vand.
Det udløser vel en slags kemisk reaktion,
hvad det end er i den lille pose.
Jeg tror ikke, det virker.
Der er ingen varme. Jeg ville få mere ud af en håndvarmer.
Vent, den puster sig op.
Nej! Åh gud! Nej, den...
Nej! Den er så varm! Jeg brænder mig på kuglerne!
Mens Hammond kogte sine testikler, var vi stadig på farten. Knap nok.
Vi mangler stadig godt 15 kilometer.
Jeg kunne kravle hurtigere.
Det kunne jeg.
Clarkson, stop, der står en mand med stumper af din bil.
Kom nu, Bentley.
Det bliver mørkt.
Utroligt, vi når ikke den pokkers by i aften.
Hvordan kan vi ikke tilbagelægge 25 km på en dag?
Jeg kan ikke køre sådan.
Der er ikke nok lys i verden til at oplyse den her skræk.
Så vi stoppede, slog lejr
og efterlod Hammond derude på fire hjul og med skoldede kugler.
Kom så. Videre.
Takket være Focussens hårdførhed og lidt hjælp fra de lokale,
var jeg fantastisk nok stadig med i kampen.
Det var ret hårdt.
Det blev sværere og sværere.
Men jeg var fast besluttet på, at den lille Ford og jeg ville klare det.
Din...
Nåede over den. Kom så. Ja.
Men så...
Lort. Vent lige.
Lort. Min kobling er røget.
Ja, jeg har ingen kobling.
Pedalen sidder fast.
Pis!
Jeg er færdig.
Det er slut, det er en kobling. Jeg kan ikke reparere en kobling.
Koblingen er en kobling, og jeg har ikke en reserve.
Det er slut. Det ender. Den er død.
Det var første gang, vi havde mistet en bil på et af vores eventyr.
Men der var ingen tid til at sørge. Da solen stod op næste morgen,
var vi allerede på farten,
ivrige efter at nå de sidste kilometer til James' landsby.
Jeg holder af at gå, men i Lake District. Der er vejret godt.
Går det godt? Har du set, hvor god min bil er til det her?
Igen gjorde Running Boy sit arbejde.
Se bare her. Mange tak.
Mange tak.
Igen har Kaptajn Stædig ikke betalt ham.
Kan I bakke lidt?
Nej, hvis bare bakker lidt.
Hov!
Pis.
Som vi krøb videre,
faldt den store kriger endelig.
Temperaturviseren stiger og stiger.
Nu er den rød, jeg er nødt til at stoppe.
Problemet er, at der er otte kølere i tingesten.
Jeg kan ikke engang se. Jeg kan intet nå.
Mens min kollega prøvede at reparere sin motor ved at stirre på den,
ankom jeg til vores destination. Landsbyen Seranambe.
Goddag.
Hvor den sidste del af koden skal knækkes, så jeg kan finde skatten.
I kryptogrammet er der...
Der er et "X," og skatten ligger tydeligvis ikke der,
det ville være for åbenlyst.
Derefter er der afstande, som jeg antager er skridt, ikke mil eller kilometer.
Men jeg ved ikke...
Jeg ved ikke, hvad "X" betyder.
Hvis han mener bygninger, er de alle væk.
Træerne er anderledes.
Kun geografien ville være ens, og her er bare fladt.
Tilbage i Bentleyen var der ingen gode nyheder.
Jeg har fjernet hele bilens forende og fundet det her.
Det er en del af kølesystemet, og enden af faldet af.
Hvis jeg ikke kan få slangen repareret,
er det slut for MFB.
Det gik derimod godt i landsbyen.
Vent.
Det er kirken.
Kirker står altid samme sted, ikke?
Så "X'et" er faktisk et skævt kors.
Så fra "X'et", krucifikset der, er det nordpå,
altså magnetisk nord, 120 skridt, der ligger skatten.
Efter jeg havde fundet sted...
117, 118, 119, 120. Der.
...ankom Hammond.
Så vi fandt skovlene frem, og han begyndte at grave.
Hvor tror du, han er?
-Hvem? -Jeremy.
Han var godt to kilometer bag mig på bakken udenfor byen.
-Og så mistede jeg radiokontakt med ham. -Ja.
Og jeg har ikke hørt fra ham siden.
Det vil aldrig fungere. Nej, enden går af...
Nu er ende også faldet af den.
Hvorfor går alt i stykker?
Du almægtige.
Vi har ikke brug for ham af to grunde.
Den ene er, at han ikke tror på begravede skatte.
Den anden er, at han ikke ville grave, vel?
Og skatten rækker længere delt i to.
Præcis. Det er 50 millioner hver.
Det er 49,5. Jeg må give filmholdet lidt.
Desværre for James og Richard
skulle den igen deles i tre to timer senere.
Hvad i himlens navn foregår der her?
Den er her ikke, vel?
-Hvordan ved du det? -Fordi den ikke er her.
-Ikke endnu. -...fundet den nu.
De har ikke bygget kanaltunnellen, vel?
Goddag.
Hvor pokker har du været?
Jeg har fået skidt under neglene.
-Du godeste. -Hvorfor?
Jeg har udstyret min kølerhjem med Madagaskar-pakken,
en det er lige meget.
Hvorfor har I gravet et hul
midt i den her kønne bys fodboldbane?
Fordi det er her, skatten ligger.
-Ligger skatten begravet her? -Nej.
Okay, så efter den forfærdelige, men komplet forudsigelige skuffelse,
-er det tid til... -Vent.
Det åbenbart ikke tid til at slutte af.
-Den ø, vi passerede i går... -Ja?
Vidste I, at den hedder Pirate Island?
Og det giver mening,
at han ikke ville gemme skatten her, hvor den kunne blive fundet,
men i sikkerhed på Pirate Island.
Så det er nok der, den er. Tænk over det.
Hvor længe har du vidst, at den ø hed Pirate Island?
Altid.
I frygt for, at byens fodboldhold måske ville blive utilfredse,
besluttede vi at forlade byen i en fart.
Kom så, op med den.
Nej. Kom nu!
Kom så. Op med den.
TN-19032, det er James.
Jeres mand laster øl af båden, men øllet skal lastes på båden.
Mens kahytsdrengen Roger og sømand Staines gjorde klar til sejlads,
betalte jeg Running Boy og gav ham nogle nye sko.
Ja? Bon?
Godt?
Og så skyndte jeg mig ombord på båden.
Endelig.
Herligt. De har ødelagt fodboldbanen, og nu har de ødelagt stranden.
Er det den samme båd som forleden?
Ja, jeg har lejet den.
Med hele filmholdet ombord sammen med Mays sprutvogne,
ville jeg give ham en gave, der sømmede sig for nogen,
der lige havde ødelagt byens eneste sportsplads.
-Det er en magisk nummerplade, okay? -Er det?
Det er den.
For seerne derhjemme er den pixeleret.
Den kan kun ses med det blotte øje.
Det er et stærkt budskab.
I kan ikke læse den. Den er jo magisk.
VI kan se, hvad der står...
Ja, når den holdes i ro. Virker det i bevægelse?
Lad os se, hvor god magien er.
Men programmets redaktør siger,
at du ikke må bruge den, for han kan ikke pixelere den.
Fordi vi ikke har råd til at pixelere hele filmen. Javel.
Men sæt den på dit skrivebord.
Venner, kan vi få lukket rampen og komme afsted?
-Ja. -Okay, op med rampen, tak.
Eftersom vi skulle sejle langt...
...fandt Richard sine researchbøger frem.
Her er det, Olivier Levasseur. La Buse.
Der er korset. Et billede af korset på hans skib.
I mellemtiden så May og jeg tilbage på, hvad vi havde opnået.
Er du blevet helt til Bear Grylls? Er det din egen urin?
Nej... Det er Chablis.
Nå, men på under en uge
har vi tilbagelagt forbløffende 223 kilometer.
Og vores biler, eller to af dem, kører stadig.
Fænomenal bedrift, egentlig.
Det der er ikke engang en bil. Det er et legetøj til racerbanen.
-Det er en racerbil. -Ja.
Og jeg har blot sat store hjul på.
Nu skal du høre, hvordan en Bentley er offroad.
Den føles bare enorm.
Som at se verden blive skabt.
Der er en følelse af enorm kraft.
Af bibelske proportioner.
Mens din er et hoppende insekt. Eller en ged.
Lad mig fortælle dig, hvordan det er at sidde i min.
Det er ligesom at være inviteret til VM-finalen,
og du har fået en særlig plads, og den er inde i bolden.
Jeg vil hellere se verden blive skabt.
Have kontrol over den verden. Du har ikke kontrollen.
Du sidder i en bold, der bliver sparket rundt.
Mens jeg har kontrollen.
Jeg kan skabe en verden med tidevand og månen.
Den skal i kredsløb. Vi laver tektoniske plader.
Sådan bliver en verden ikke skabt.
-Jo. -Nej.
-Der er ingen, der planlægger det. -Faktum er,
at din bil er modbydelig, James.
Jeg kan se bakterierne på den.
Da du kørte igennem en sø af menneske-kloakvand.
var du smurt ind i det.
Da jeg kørte igennem den,
var min forrude brun i et kort øjeblik.
Det var alt. Jeg sad i min klimakontrollerede pragt.
Derfor er min bedre.
-Din bil er ikke bedre. -Min trøje er pletfri.
Det er ikke målet. Det er ikke at være pletfri,
-det er at finde skatte på Madagaskar. -Der er ingen skat.
-Det ved du ikke. -Jo.
-Hvordan ved du det? -Okay.
Jeg gjorde det her som barn, men det var min lærer på planken.
Nu er det en bedre.
SPRING, FEDE CLARKSON!
Pirate Island kom hurtigt til syne, og vi gjorde os klar til at gå i land.
Clarkson! Hvor er mine sko?
Efter at have nået landjorden, oplevede James og jeg en sær følelse.
Du almægtige! Det er en vej.
Rart, ikke? Det er ligesom at komme hjem og stå på gulvtæppet.
Ligesom asfalt var der også mobilsignal,
elektricitet og mange butikker.
Det er en ægte restaurant.
Måske kunne James og Richard grave et hul i køkkenet.
Så han går fallit. Hvorfor ikke?
I mellemtiden havde kahytsdrengen Roger fundet et transportmiddel.
Jeg er endt i en tuk-tuk, men ikke en normal tuk-tuk,
der er en pirat på.
Og den kører fantastisk.
Mens Hammond købte dumme souvenirs...
-En? -Lidt mere piratagtig.
...fandt jeg et hotel, så May kunne fortsætte med at knække koden.
Næste morgen drog vi ud, mens James
stadig troede, at de lokale grinede ad hans bil. Ikke ad ham.
Jeg har gjort et gennembrud, seere.
Kryptografen, La Buses kryptograf, nævner en tyrkisk hund,
der ikke rent faktisk betyder en hund fra Tyrkiet,
det betyder en hårløs hund.
Da jeg så kortet over øen, indså jeg, at den ligner en hårløs hund.
Og dens øre er en strand. En meget specifik strand.
Det er der, jeg tror, krucifikset ligger begravet.
Jeg er overbevist.
Vi ankom til en komplet mennesketom strand,
der på ingen måde lignede et hundeøre,
og straks begyndte mine vildledte kolleger at vrøvle.
-Er det her? -Jeps.
-Det er her, det er. -Det giver mening.
-I en tegnefilm. -Hvis man flygter fra den kongelige flåde
og begraver skatten, før de får fat i dig.
Det er et åbenlyst sted, og her er let at grave.
-Kunne vi stå på det lige nu? -Det kunne du.
-Det kunne være lige under os. -Ja. Der er en halvmåneform.
Lad os dele den i tre, så vi ikke overser noget.
-Hammond, tag den tredjedel. -Gerne.
Jeg tager midten, du tager den fjerneste ende.
Godt. Kom så.
Vi har rejst langt for det her. Kom så.
Vi ledte efter et guldkors på 100 kg,
og det bedste værktøj var tydeligvis en metaldetektor.
Jeg tjekker, om den virker
ved at se, om den kan finde mit schweiziske knæ.
Ja.
Ja, den virker helt sikkert.
Det bliver måske makabert, da pirater plejede
at begrave deres skatte sammen med en fange,
så spøgelset ville beskytte skatten.
I mellemtiden, og som forventeligt, gjorde jeg tingene ordentligt.
Det vil tage tid at dække stranden,
så jeg sætter fire metaldetektorer på den her rudimentære trailer,
og så kan jeg afsøge fire gange så meget strand og bruge bilen.
Eftersom vi skulle udføre tåbelighederne i stegende hede,
besluttede jeg, at min tid ville være bedre brugt på at bygge en slags læ.
Fremragende.
Sent på morgenen var min skattesøgningsløsning endelig klar.
Lad os gøre det systematisk.
Det fantastiske er, at mine spor vil vise mig,
hvor jeg allerede har kørt. Det er lidt ligesom at pløje en mark.
Øv.
Efter at have forvandlet min skattesøgningstrailer
til en skattesøgningsslæde, kørte jeg videre igen.
Halvtreds millioner. Det er ikke skattepligtigt, vel?
Midt på eftermiddagen var Roger og Seaman varme og irritable.
Bare et bip, kom nu.
Men heldigvis stod mit læ nu klart.
Jeg har lavet et par banan-daquirier til jer.
Hvad helvede er det her?
Jeg sagde, at jeg ville bygge et læ.
-Og jeg... -Det er en bar.
Undskyld, at det barformede læ
ikke opfylder dine krav.
Tak for banan-daquirien.
-Den er fremragende. -Tak.
Men kunne du måske hjælpe os lidt med at opnå vores mål?
At finde Goas brændende kors, et to meter højt guldkrucifiks
-prydet med rubiner og... -Skal jeg fortælle, hvor det er?
Ligesom alle andre skatte,
-i Vatikanets indre. -Nej.
Nej, det er ej.
Det var ægte, det ved vi.
Den franske regering tilbød La Buse en benådning for pirateriet,
hvis han ville tage til Frankrig og aflevere det brændende kors.
-Og han gemte det. -Vent.
-Hvad gjorde franskmændene? -De sagde: "Vi giver dig, La Buse,
"amnesti som pirat,
"hvis du bringer Det brændende kors tilbage til Frankrig."
Han afslog og gemte det. Fakta.
Det er ikke fra Hammonds små bøger.
Det er krydsrefereret akademisk research fra primære kilder.
Vi ved, det eksisterede, og ifølge beviserne er det her.
Ingen piratskat... Og du vil være enig.
Der er aldrig blev fundet skatte. Begravede piratskatte.
De er stadig ikke blevet fundet.
Tutankhamon var ikke blevet fundet i årtusinder.
-Og så blev han det. -Præcis.
Så der er en chance for, at jeg kan finde korset?
-En chance? -Ja.
Så hvis jeg leder hurtigt, må jeg så gå tilbage i mit læ?
-Ikke hurtigt. -Du skal være grundig.
-Vi har opdelt stranden. -Hvis jeg leder grundigt,
-må jeg så? -Ja.
Hvis du leder grundigt, og vi finder det...
Fejrer vi det i din bar.
Fair nok. Jeres argumenter har overbevist mig.
-Vi mødes på din bar. -Ja, om 20 minutter.
-Tyve. -Det tager længere.
Det kan jeg dække på 20 minutter.
Så mens Hammond og May færdiggjorde deres sektioner,
påbegyndte jeg min.
Fem.
I skal være forsigtige, hvis I gør det her derhjemme
i forsøg på at finde noget i haven.
Det her er lunten.
Jeg stikker den ene ende derned
og tænder den anden, og så har jeg
tre minutter til at nå sikkerhedsafstanden i MFB'en,
før eksplosionerne begynder. Okay.
Herligt.
Det er ikke tre minutter. Lort!
Start!
Sluk!
Traction control. Nej!
Kors!
På den lyse side havde mit arbejde været ekstremt grundigt.
Men på den anden side...
Fandt du noget?
Intet. Dig?
Nej, han mangler kun lidt.
Så der er intet, vi er færdige.
Det er irriterende, og jeg finder ikke bare på det,
jeg har lige modtaget en e-mail...
TIL: JEREMY CLARKSON
SUPERYACHT-LEJE VINTERTILBUD
Det er ondt.
-Gutter. -Hvad?
Gutter, der er...
Kan I høre det? Det er her!
Skovl!
Der ligger noget der.
Kors. Hvad er det?
Hvad er det?
Jeg tror, det er den hellige gral.
Øv.
Og med den forfærdelige skuffelse er det tid til at slutte af.
Ikke flere barndomsminder?
Nej, intet.
Det var det. Mange tak, fordi I så med.
Pas på jer selv. Vi ses snart.
Tekster af: Anders Langhoff
Kreativ supervisor Lotte Udsen