Päivää ja tervetuloa ohjelmaan,
jota ei tällä kertaa kuvata tulivuoren päällä
eikä meren pohjassa.
Ei. Olemme Berwick-upon-Tweedissä, Englannin pohjoisimmassa kaupungissa.
Tehtävämme on ylittää raja
ja ajaa Skotlannin poikki Ulko-Hebrideille.
Tämä enteilee yhtä kauneimmista ajomatkoistamme.
Matkalla yritämme vastata hyvin tärkeään kysymykseen.
Niin. Se on tämä. Euroopassa kuuntelemme amerikkalaista musiikkia,
ostamme sikäläisiä vaatteita, juomme sikäläistä olutta,
käytämme sikäläisiä aurinkolaseja,
mutta amerikkalaiset autot eivät ole menestyneet.
Miksi?
Ottaaksemme selvää ostimme jokainen amerikkalaisen auton.
Minä valitsin tämän:
5,8 metriä pitkän Lincoln Continental Mark V:n.
Muistatko Dallasin Jock Ewingin?
Hänellä oli tällainen.
Läski Frank Cannon, TV-etsivä, hänellä oli vastaava
Mark IV, periaatteessa sama.
Tämä tarkoittaa sitä,
että varttuessani näin Lincolnin TV:ssä joka viikko
ja kysyin isältäni: "Isä, voimmeko ostaa Ford Cortinan?"
Miksen halunnut tällaista?
Miksei hän halunnut?
Kappas.
Se on Buick Riviera.
Kyllä vain.
Itseavautuvalla takakontilla.
-Suljenko sen? -Milloin se tapahtui?
-Juuri nyt, kun tulit. -Se on varuste.
Tämä on legendaarinen vm. 1971 Buick Riviera Boattail.
Mitä?
Ei, olen vain äimistynyt.
Kysyimme, mikseivät amerikkalaiset autot olleet suosittuja Euroopassa.
Oliko tämä edes Amerikassa?
Siinäpä se. Riviera oli Buickin vastaus Ford Thunderbirdille.
Valmistus aloitettiin vuonna -63. Se myi hyvin,
mutta vähemmän kuin Thunderbird.
Vuonna -71 he päättivät tehdä jotain vaikuttavaa
ja aivan uudenlaista.
He tekivät tämän, ja kaikki inhosivat sitä.
Kirjaimellisesti!
Mainosmateriaalissa luki: "Toista samanlaista ei ole."
Amerikkalaiset sanoivat: "Hyvä."
Mutta Jock Ewing, läski Frank Cannon, pelkkiä julkkiksia.
Clint Eastwood.
-Oikeastiko? -Jeff Bridges.
-Oikeastiko? -Kyllä.
-Molemmilla tämä? -Bruce Willis.
Oikeastiko?
-Eli Frank ja Jock. -Kyllä.
-Bruce, Clint ja Jeff. -Kyllä!
Silti mietimme Euroopassa: "Ostetaanko Allegro vai...?"
Meillä oli farmari-Allegro, kun tämä oli olemassa!
Mitähän Maylla on? Muotoilen sen uudelleen.
Millaisen Cadillacin May osti?
Lopulta...
Kuuden metrin odotuksen jälkeen.
Saimme vastauksen.
Auton, joka saapuu laitureille 4, 5, 6, 7, 8, 9 ja 10.
May.
-Niin? -Arvasimme Cadillacin.
Ei minkä hyvänsä. Tämä on Cadillac Coupe DeVille.
-Onko? -Cadillacien Cadillac.
Tätä ajaessa tunnen itseni Elvis Presleyksi.
Kuolleeksi vessassako?
Kuinka paljon viininpunaista yhteen autoon saa?
Kuin amerikkalainen motellihuone.
Tyhjensivät kai maailman viininpunakaivokset.
-"Minkä väriset penkit tehdään?" -"Viininpunaiset."
-"Kojelauta?" -"Sama väri."
-"Hyvä idea." -Mutta katkaisija,
nappi vakionopeussäätimen päässä...
-Viininpunainen. -...on viininpunainen.
Toivoin, ettette huomaisi sitä.
Onko se pudonnut?
Täytyy myöntää, että olin vähän hölmö.
Ajoin tänne.
Huomasin peilistä romunpalan lentävän pois tietä pitkin.
Ajattelin: "Uskomatonta.
"Tuo romunpala on samanvärinen kuin autoni."
En kuitenkaan ihmetellyt, mistä se tuli.
Meidän pitäisi vertailla arvoja.
-Moottori? -Niin.
6,6-litrainen V8.
-Söpöä! -6,6...
-Ei se ole söpöä. -Silläkö moottori käynnistetään?
-Kuinka iso omassasi on? -7,5.
-7,5 litraa? -7,5-litrainen V8.
-Kerro vain. -8,2.
Kahdeksan?
8,2 litraa. Tässä on suurin V8 ikinä sarjavalmisteisessa autossa.
-8,2 litraa. -Hyvä on sitten.
Tämä on tietenkin tehokkaampi. Hevosvoimat?
Omassaniko?
190
-Ei niillä ole väliä. -Montako?
-181. -Siinäkö kaikki?
Kyllä. 6,6 litrasta. Miten lie tekivät sen.
Minun 7,5-litrainen V8-möykkyni kehitti 250 hevosvoimaa.
-250? -Niin.
Se on raketti.
SKOTLANTI
Innokkaina aloittamaan tärkeän löytöretkemme
me käynnistimme 4 500 -kiloisen Lincolnin,
7 700 -kiloisen Buickin
ja Viininpunavuoren
ja lähdimme matkaan.
Matkalla ollaan.
Skotlannin raja.
Saavumme McSkotlantiin.
Tämä on tämän auton kotiinpaluu, koska Buickin hra Buick oli skotti.
Menet kotiin!
Jeremy Clarkson,
oletko tietoinen, että autosi näyttää puhuvan kulkiessaan?
En ole.
Etupuskuri on 27 km istuimeni edessä.
Vyöryimme eteenpäin ällistyneinä siitä, mistä jäimme lapsena paitsi.
Muistaakseni vuonna 1970
lämmitin oli lisävaruste Austinissa.
Kun taas tässä on sähköisesti säädettävät istuimet,
sähköiset ikkunat, vakionopeudensäädin.
Tähtilaiva Enterprisessa ei ollut vakionopeudensäädintä.
Katsokaa tätä. Automaattinen ilmastointi.
Sen voi säätää taloudelliselle, automaatille tai kaksitasoiseksi.
Kaksitasoinen. Emme olisi edes tienneet, mitä se tarkoitti.
Jos joku olisi näyttänyt minulle ikkunan, joka liikkui
sähköllä 1970-luvulla,
olisin pyörtynyt.
Katsokaa valojani.
Ajovaloillani on autotallinovet.
Millainen lapsuuteni olisi ollut,
jos olisin pyörinyt tällaisen takapenkillä
Ford Anglian sijaan, jossa oli reikä lattiassa?
Isäni olisi ollut sankarini.
Minulla olisi ollut aurinkoinen asenne.
Niin.
Kun lähestyimme Edinburghin laitamia,
meitä kunnioitettiin perinteisellä tervetulotoivotuksella.
McSataa nyt. Ennalta arvattavaa.
Olemme olleet Skotlannissa noin 20 minuuttia.
Skotlannin poliisi ei voi sanoa: "Kiinni jäit, päivänsäde."
Kukaan ei tietäisi sen tarkoitusta.
Ei hyvä. Uutiset eivät ole hyviä.
Päätimme suunnata keskustaan
katsomaan, miten automme pärjäisivät jyrkillä ja kapeilla mukulakivikaduilla.
Hetkinen.
Voi luoja!
Tämä ei onnistu.
Ongelmat härkäni tasauspyörästössä aiheuttivat pian toisen ongelman.
Olen lopussa. Autoni keittää.
Kaverit, autoni keittää.
Peijakas. Kuin John Mongoliassa.
Kun olin vihdoin valloittanut kukkulan,
Hammond lisäsi kallisarvoista skottivettä.
Ihmetellen, miten Frank Cannon koskaan ratkaisi mitään,
jatkoimme matkaamme keskustan läpi.
Voi taivaan isä. Näettekö, mitä edessämme on?
Jep.
Aivan.
Hieman tiukka paikka, Clarkson.
-Miten...? -Ihana auto.
Kuinka lähellä seinää olen?
Näin lähellä.
Myönnän, että autoni on vähän liian iso Edinburghiin.
Tämän voi laittaa Edinburghin syyksi autojen sijaan.
Ei onnistu.
Mitä jos siirrämme väliaikaisesti tätä roskista?
Jos peruutan nyt...
Jos peruutat, voit kiertää...
Omani keittää!
-Näin on. -Herttinen.
Voi ei.
Se laulaa kuolinlaulua.
Apua!
Pysykää loitolla.
Jätin Hammondin etsimään lisää vettä Skotlannista,
tungin aukon läpi
ja menin hakemaan meille pikanttia juotavaa.
Nyt on käynyt niin, että oveni estää oveani avautumasta.
Miten se tapahtui? Miksi se tekee minulle näin?
Miten Frank Cannon pääsi sisään? En pääse sisään.
Sulavaa.
Kaunista.
-Se ei ollut rappusten edessä. -Se oli kauempana tuolla.
-Oliko? -Se oli kauempana.
-Toinen oli tämän edessä. -Laita se vain tuonne.
Miten minä...?
En pysty...
Koko pääty on irronnut.
Todettuamme, että amerikkalaisilla autoilla on ongelmia keskustoissa,
palasimme kolmikaistaiselle moottoritielle.
Siisti usvainen silta. Katsokaa!
Pian saavuimme toisen testimme paikalle...
Skotlannin Nürburgringille.
Se on Brickyard, se on Monza,
pelottava Knockhill.
Idea on yksinkertainen.
Asetamme skottiautoilla vertailukohdan radan kiertämiseen.
Sitten yritämme päihittää sen kaksiovisilla V8 Sports Coupéillamme.
Ainoa ongelma on, mitä skottiautoa käytämme.
Takamoottorista 911-tyylistä Impiä?
Talbotia? Avengeria?
AC:n 3-litraista ME:tä?
Tai ehkäpä pikku Scampia?
Siinä on todellakin valikoima osaamista.
Pitkän pohdinnan jälkeen päädyimme kuumaan Hillmaniin
ja köytimme vanhan ystävän kuskin paikalle.
Tästä lähtee. Lentävä kierros. Tästä otamme ajan.
Tässä on 1,5-litrainen isoventtiilinen moottori.
Madallettu etujousitus, järeä takajousitus, 93 hevosvoimaa.
Huippunopeus 174 km/h.
-Tarvitsee lisää vaihteita. -Kyllä.
Niitä siitä puuttuu.
Tuo on Skotlannin osaamisen kermaa 1970-luvulla.
Siinä hän tulee.
Abbie ylitti maaliviivan ajalla 1.13,98.
Sitten, kun sekuntikello oli nollattu,
päästin irti läjäni Detroitin raskasmetallia.
Kiihdytän lähtöviivalle. Toivottavasti vauhtia on 112 km/h.
En onnistunut. 109. Se kelpaa.
Nyt käännyn.
Voi Kristus.
Putosin vähän matkustajan istuimelle.
Hyvänen aika.
Sulavasti läpi siitä.
Voi ei. Saatoin ajaa vähän ulos.
Olen taas radalla.
Voi ei. Istuimeni romahti.
Paljon vastaohjausta.
Anna mennä!
Nyt nopeutta ja tehoa.
120! Se oli lähes 130!
Tämän keinumisen ja aliohjautumisen festivaalin jälkeen
ajattelimme Jamesin 8,2-litraisen Cadillacin olevan nopeampi.
Kuitenkin...
Eikä!
Uskomatonta, että näin iso moottori hidastaa.
Tämä ongelma yhdessä Jamesin rennon kaarreajotyylin kanssa...
Käsketään jarruttaa. Noudatan neuvoa.
...ja legendaarisen ratamuistin kera...
Mitä tässä tapahtuu? En aivan muista.
...ei tuottanut nopeinta kierrosta.
Kiva.
Kun Carroll Shelbyn työ oli tehty,
oli Buickin harteilla tehdä Amerikasta suuri taas.
Vauhtia mahtavat 112 km/h ja lähtöviivan yli alkuun.
Rullataan mutkaan.
Aika paljon aliohjautumista.
Näyttää amerikkalaiselta leffa-autolta, juuri sitä halusin.
Olen... Jep.
Kierroksemme oli ajettu. Oli aika katsoa, löikö amerikkalainen tulivoima
skotlantilaisen Hillmanin.
Täytyy voittaa aika...
-Niin? -1.13,98.
-James May. -Niin?
1.31,99.
18 sekuntia hitaampi kuin Hillman Avenger.
-Ja melkein seitsemän litraa enemmän. -Kyllä.
Ajoin kierroksen ajassa 1.21,47.
-Voi että. -Richard Hammond.
-Niin? -Yksi,
18,
-seitsemän-seitsemän. -Mitä se todistaa?
Se on mielenkiintoista. Luulin omaani nopeammaksi.
-Minä en omaani. -Et ajanut nopeasti.
Parasta vauhtia. Auto on mukava.
Autossasi on yksi mittari, nopeusmittari.
-Kyllä. -Se on ainoa asia, jota et tarvitse.
-Niin. Auto ei tarvitse sitä. -"Se ei kiinnosta."
Minusta on hassua, että tämä on kai ensimmäinen rata,
jota olet ajanut paljon ympäri törmäämättä mihinkään.
-Kyllä! -En törmännyt.
Ja autosi on oikeinpäin.
-Voimme antaa aplodit siitä. -Kiitos.
Richard Hammond.
Monen vuoden jälkeen olen vihdoin saavuttanut...
Normaalisi ensihoitaja leikkaisi nyt hänen housujaan.
-Jep. -Hän olisi menossa sairaalaan.
Minä soittaisin hänen vaimolleen: "Hei, Mindy. Tiedän."
-Taas. -"Hän teki sen taas."
Viesti hra Wilmanilta.
"Ilmeisesti liikkeellä on jonkinlainen virus."
-Voi ei. -Missä hän on ollut?
-Joku antoi taas lukea sanomalehteä. -On vaarallista, kun hän lukee uutisia.
"Ette voi yöpyä hotellissa tänään.
"Etsin siis teille vaihtoehtoisen majoituksen radalta."
Missä?
Voi sentään.
Ehkä asuntovaunussa on kivaa.
Asetuttuamme taloksi istuimme perinteisen skottipäivällisen ääreen,
jonka oma kokkimme valmisti.
-Mitä se on? -Porsaankyljys.
-Mitä tuo on? -Herneitä.
Mitä tämä on?
Se on kai porkkana.
-Kiitos. -Friteerattu porkkana?
-Kyllä. -Ei tämä ole porkkana vaan makkara!
Ehkä se on. Siellä jossain oli makkara.
Ihan hyvää, eikö?
Tunnen terveyteni kohenevan.
-Niin. Sydämeni kiittää. -Miltä herneet maistuvat?
-Herneet? -Se on herneyksikkö.
-Niin. -Helpompaa syödä.
Totta. Herneitä on vaikea syödä, mutta näin friteerattuna...
Se tuo herneiden makeuden esiin.
Päivällisen ja oksentamisen jälkeen
päätimme katsella moottoriurheilua hra Wilmanin läppärillä.
Montako hän on tilannut? Tuo ei mahdu ikinä.
Oletteko huomanneet? Tämä on hra Wilmanin näppäimistö.
Katsokaa A:ta.
Kulunut. N ja L.
Ehkä hän on meilannut paljon ystävälleen Alanille.
Aivan.
Monien katsojien mielestä
oli tyhmää laitaa isot jenkkitankkimme
eurooppalaisradalle paikallista autoa vastaan.
Tietenkin eurooppalaisauto olisi nopeampi. Ei ole.
-Tästä on historiaa. -Niin on. On upeaa,
että Goodwoodin kilparadalla käydään yhä kisoja autoilla, jotka ovat...
-Katsokaa. -...60-luvulta.
Sillä lailla. Siinä on kaikenlaisia autoja.
-Iso Studebaker tuossa. -Se on raskas.
Tuo on Ford Galaxy.
Sitten on kaksi Lotus Cortinaa. On Minejä.
Kilpa on henkeäsalpaavaa.
Katsokaa sitä!
Katsokaa Lotus Cortinaa nelipyöräluisussa.
Oliko Lotus Cortinoissa 130 hevosvoimaa?
-Oli. -Mitä Galaxyssa oli?
-425. -425?
Sen näkee selvästi. Sillä lailla. Valmiina.
Vastassa on iso Galaxy. "Pääsenkö ohi?"
-"En pääse!" -Katsokaa sen menoa.
-On enemmän tehoa. -Hän lähestyy mutkan ansiosta.
"Yritän uudestaan. Jatkan kamppailua."
Kun hän kaasuttaa, hän on poissa.
-Ja nyt. -Selvästi edellä.
Amerikkalaiset autot, kuten omamme,
-eivät ole hitaampia... -Eivät.
...radalla kuin eurooppalaiset, koska ovat nopeampia suorilla.
Siinä on Mini. Noin 130 hevosvoimaa, ei enempää.
Terrieri dobermannin kimpussa. 425 hevosvoimaa 130:tä vastaan.
-Hän menee taas. -Heippa.
-Ja vilkutus. -Vilkuttaa hänelle.
Seuraavana aamuna meille sanottiin, että COVID-ongelmien takia
meidän pitäisi ottaa asuntovaunut mukaamme.
Kun mies asensi hinauskoukkuja,
me teimme asuntovaunuista yhtä tyylikkäitä kuin automme.
Minä lisäsin yhdistelmäni amerikkalaisuutta
muuttamalla asuntovaununi
kaikista amerikkalaisimmaksi ja ainoaksi siistiksi asuntovaunuksi.
Se on Airstream.
Katsokaa tuota! Hyvä!
Minä valitsin lowrider-tyylin.
Tämä on tyylikäs yhdistelmä.
Se on kuitenkin iso, 30 cm pidempi kuin Lontoon bussi.
Vähemmän urheilullinen.
Täytyy myöntää, että se on retro-nerokas.
Ei, se näyttää jostain syystä folioon käärityltä asuntovaunulta.
Hän todella on harhainen pikkumies, eikö olekin?
Minä sain parhaan idean, katsojat.
Koska asuntovaunujen ongelma on, että ne ovat rumia.
Ne on pysäköity niitylle.
Ne ovat Tupperwarelta näyttäviä valkoisia laatikoita.
Maalasin siis omani mustavalkoiseksi
ja annoin sille utareet.
Sillä todellakin on utareet.
Valtava kuvausryhmäsaattueemme tuli perässä.
Me sinnittelimme jatkuvassa skotlantilaisessa sateessa.
Voimmeko pysähtyä tankkaamaan pian? Tankki alkaa olla tyhjä.
En tiedä, miten käytit sen radalla,
mutta etsimme bensa-aseman.
Tästä tuli skotlantilaista.
-Nyt on tosi kylmä. -Todella skotlantilaista.
Niin.
Todettuamme, että hän kulutti
jääkarhuystävälliset 29 litraa sadalla,
James ilmoitti, että on hänen aamupesunsa aika.
Hänen täytyi siis laittaa autonsa pysäköintialueelle.
Minun pitää mennä tuohon suuntaan.
Tuo menee tuonne tai jotain sellaista.
Mitä hän tekee? Miten hän onnistui saamaan sen noin pitkälle?
Hänen puolustuksekseen, parkkipaikka on ahdas.
Päätettyään, että tuo sai kelvata,
James meni asioilleen.
Ja me odotimme tyypilliseen tapaan.
Menetän noin tunnin päivässä, kun odotan hänen...
On aikaa paahtopaistiaterialle.
-Luki Telegraphin, teki ristikon. -Jos hän tekee ristikon...
Sanoisin, että on tunti aikaa.
Mitä?
Tämä on nerokasta.
Miksi paloautoihin tarvitaan niin pitkät letkut?
Jos palo on kaukana.
Aivan.
Tämä on...
Voisimme sanoa kattotiivisteen vuotavan.
Kyllä.
Hyvä.
Jos liityit juuri mukaan,
tarinaa on vaikea purkaa.
Nyt hän ratkaissee kolmea alas. Tiedätkö, kun sodassa huudetaan "vauhdilla ilmaan"?
-Kyllä. -Ei.
Voitko kuvitella häntä Hurricane-pilottina?
En.
Taidat olla valmis.
Oletimme, ettei James huomaisi keppostamme ennen kuin ajaisi pois.
Meidän ei täytynytkään odottaa niin pitkään.
Hän suuttuu.
Jessus!
Asuntovaunusi kattoluukku oli auki.
-Niin. -Olettepa hauskoja.
Vaikka ihailen kekseliäisyyttänne ja aherrustanne,
se oli kurjaa tällaisena päivänä.
Olin jo märkä. Olisitte voineet ottaa tavarani ulos.
Eikö ole hassua, miten kolmella ihmisellä voi olla eri näkökanta asiasta?
Minusta se oli todella hyvä idea.
Sama täällä. Useimmat tavarasi ovat muutenkin kumia.
Luoja, se valuu vettä.
Miten tuulilasini voi vuotaa?
Aivan kuin välittäisin.
Muutaman kilometrin päästä käännyimme pois päätieltä,
suuntana Skotlannin syrjäinen keskus, tekemään tieteellistä tutkimusta.
Me pidämme autoistamme.
Ne ovat karismaattisia ja mielenkiintoisia.
Jamesilla ja Richardilla on amerikkalaiset autot, Teslat.
Emme yritäkään väittää, että kaikki amerikkalaiset autot ovat hyviä,
koska ne eivät ole.
Jotkin ovat kamalia.
Nyt syöksymme syvälle Skotlannin maaseudulle
tekemään tärkeää koetta, joka on tämä.
Kumpi teki huonommat autot,
Neuvostoliitto vai amerikkalaiset?
Neuvostoliiton edustajina
meillä ovat FSO Polonez 1,6,
Lada Riva 1200
ja Zastava GTL 55.
Yhdysvaltojen edustajina
meillä ovat Chrysler Voyager,
Chrysler PT Cruiser, joka saa minut voimaan pahoin,
ja Pontiac Aztek.
Ajamme kisan ympäri tätä niittyä.
Me amerikkalaisissa autoissa ja kolme nuorimmaistamme
ja siksi uhrattavaa tutkijaa neuvostoliittolaisissa autoissa.
Säännöt ovat yksinkertaiset. Ensimmäinen ulkona voittaa.
-Hetki, ymmärsit väärin. -Mitä?
"Ensimmäinen ulkona voittaa?" Ei käy järkeen.
Käypäs.
Yhdessäkään kisassa ei ensimmäinen ulkona voita.
Yritämme löytää huonoimman auton. Huonoin hajoaa ensimmäisenä.
-Itse asiassa... -Niin.
Hän puhuu asiaa.
Sitten häviäjä voittaa.
-Kyllä. -Selkis.
-Aivan. -Hyvä.
Ja niin tihkusateessa
alkoi kylmän sodan tulitaistelu.
Tämä, katsojat, on maailman ensimmäinen tila-auto.
Tärkein tieto tästä on,
että Euro NCAP -etutörmäystestissä se sai tulokseksi...
Missä vaihdekeppi on? Nolla.
Näitä Cruisereita ostivat vain ne, joilla on työpöydällään kyltti,
jossa lukee: "Ei tarvitse olla hullu työskennelläkseen täällä,
"mutta se auttaa."
Minulla on 3,4-litrainen V6, 185 hevosvoimaa.
Siihen loppuivat hyvät uutiset.
Kaikki muu tässä autossa on inhottavaa.
Sen lanseerauksessa vuonna 2000
ensimmäinen auto paljastettiin, yleisö henkäisi
ja nauroi sitten.
Kun Breaking Badin Walter Whitelle annettiin tällainen,
auto oli yhtä tarkasti valittu kuin näyttelijä.
Hänen haluttiin näyttävän luuserilta.
Mikään ei sano luuseri paremmin kuin Pontiac Aztek.
Lada!
Sitten päätin, että kisan voittamiseksi
pitäisi törmätä muihin ja toivoa pahinta.
Tästä lähtee.
Voi paska! Ei aivan onnistunut.
Pian kollegani saivat saman idean.
Ota tästä.
Hammond yrittää murskata Aztekin.
On mahdotonta sanoa, muotoilu on sellaista.
Pitää törmätä Aztekiin niin, että rikon oman autoni.
Tästä lähtee! Se on kolari!
Siinä se on!
Voi ei, PT Cruiser on elossa!
Jatkoin raskaaseen Aztekiin törmäilyä.
Kunnes saavutin päinvastaisen tuloksen kuin mitä halusin.
Se kuoli.
Se taitaa olla ehdottomasti tulessa nyt.
Meillä voi olla voittaja.
Voi ei. Ei!
Hyvä!
Sitten toisesta sijasta taisteltiin kuolemaan asti.
Pikku kommaripaskiainen.
Kohde hankittu.
Kolari!
Pian sain taas väärän tuloksen.
Ei!
Se on rikki.
Tuo oli paha.
Miksi autoni toimii yhä?
Tämä on huonoin ihmisen rakentama vehje.
Anna tulla. Poista minut kisasta.
FSO on vankkaa tekoa.
Hyvä! Noin on parempi.
Iso osuma.
Mutta taas kerran...
Onko FSO hajonnut?
FSO ulkona?
Tämä on katastrofi!
Ja asioiden pahentamiseksi...
Ei. May tyrii sen.
Nyt vain James ja minä olimme jäljellä.
Kaksi Chrysleria taistelee viimeisen sijan kunniasta.
Autot olivat liian vaurioituneita kiinni saamiseen.
Piti siis vain odottaa,
kumpi kuolisi ensin.
Hajoa!
Syty tuleen! Pyöri ympäri! En välitä! Kunhan hajoat!
Tuo mittari on lämpötila. Tehoni ovat vähissä.
Kyllä, autoni keittää.
Pian moottori leikkaa kiinni.
Näköjään kolmas vaihde hajosi. Se oli käytännöllisin täällä.
Vaihteet eivät vaihdu. Tämä taisi olla tässä.
Ei! Mutta minun... Katsokaa lämpömittariani!
Ei!
Ei voi olla.
Ei, en hyväksy tätä.
-Päivää. -Oletko ulkona vai esitätkö?
-Olen ulkona. -Ei. Halusin tämän olevan huonoin auto.
Kyllä.
Tämä jäikin viimeiseksi.
Se on kuudenneksi huonoin auto.
-Unohdin säännöt. -Niin se menee.
-Voitit, joten hävisit. -Tiedän.
Auto käy yhä, joten hävisin.
Sen sijaan, että selittäisimme sääntöjä tunnin Jamesille,
julistimme Aztekin voittajaksi
ja Hammond suunnistajana
lähdimme takaisin A9:lle.
Etsimme hiton isoa tietä.
Ennen kuin tajusimme olevamme eksyksissä,
Lincolnini alkoi tehdä sitä, mihin PT Cruiser ei suostunut.
Miksi moottorini...?
Moottorini yskii pahasti tässä ylämäessä.
Anna mennä.
Anna mennä, auto, ole kiltti.
Pysähdyimme siksi maatilalle, jotta voisin tehdä korjauksia.
Täytyy katsoa kaasutintani.
Kun otin esiin laajan työkalusarjani,
James meni laittamaan pannun tulelle.
-Kiitos. -Kuppi teetä?
-Mitä? -Oikein mukavaa.
-Täytyy sanoa... -Haluaisitko keksin?
-Tuo toimii. -Näin on.
Mikä toimii?
Täsmälleen.
Tuo on asuntovaununi.
Tuo on paljon parempi.
Lopulta korjaukseni oli tehty.
Rikki.
Tuosta riittää puuhaa tunneiksi.
Miksei se sovi? Naurettavaa.
Sitten olinkin kolmekymppinen.
-Niin. -Yli 35-vuotias.
Yhtäkkiä seisoin niityllä katsellen yhä...
Miten tämä on mahdollista?
Tämä on hienoa.
-Hyvä! -Mikä saavutuksen tunne.
-Seuraavaksi... -Minne me menemme?
-Ei kännykkäsignaalia. -Ei.
Pitää löytää A9.
Se...
Skotlannissa ei voi
-suunnistaa auringon avulla. -Ei.
-Eikä pilvien avulla. Ne liikkuvat.
Entä arvaamalla?
Päätettyämme siitä vaihtoehdosta ajoin pari pientä kolaria.
Luoja.
Pian olimme taas liikkeellä
ja tiedustelija Hammond taas kerran kärjessä.
Pian tulee T-risteys, ja sitten
pieni tie polun sijaan ja sitten suuri tie.
Sitten niitä ei tapahtunut.
Tuossa on kuoppa.
Hammond näköjään toi meidät rallin erikoiskokeelle.
Onko tämä A9?
Ei. Ei ole nopeuskameroita.
Siitä tietää, ettei tämä ole A9.
Voi ei! Paska.
Mitä?
Anteeksi! Tuo oli hulvatonta.
Hyvät naiset ja herrat, mitä tästä kuvasta puuttuu?
-Se oli eeppistä. -En ole nähnyt vastaavaa.
Irtosiko vetokoukku?
-Irtosi. -Se on irronnut.
Voi sentään. Tuo on...
Tuo olisi älytöntä Tom ja Jerry -piirretyssä.
Mitä jos se olisi tapahtunut A9:llä?
Olisi tullut huutoa.
Missä nukun tänä yönä?
Tuolla. Tuolla asuntovaunusi on.
Päätimme hylätä asuntovaununi ja jatkaa matkaamme
Richard Blomquistin takana.
Hän ajaa vuorta ylös
ja luulee löytävänsä A9:n sen huipulta.
Hyvä luisu, Hammond.
Häntä heiluttaa koiraa täällä.
Jokin on mennyt pieleen.
-Ajoitko liian nopeasti soralla? -Ajoin.
En voi sille mitään. Soratie.
Jos irrotat itsesi...
Hän on tehnyt sen.
Oletko irti? Kyllä.
Eli tuo... Niin.
Jos saat itsesi pois...
-Niin? -Sillä lailla.
-Ei! -Se toimi.
No, irrotin sen.
Olet vapaa. Autosi pääsee nyt pois.
Se on jumissa.
Se makaa bensatankin päällä. Katsokaa.
Tilanne on tämä. On yksi märkä asuntovaunu jäljellä.
Kostea, kyllä, erittäin.
Emme saa yöpyä hotellissa, vaikka löytäisimme sellaisen.
Emme löydä.
Mitä jos
yöpyisimme linnassa?
Säännöt eivät kiellä sitä.
Muttei ole linnaa.
Olemme Skotlannissa, 300 metrin päässä on.
Hän puhuu asiaa. Ne ovat tyhjiä.
Loma-asuntoja ei saa käyttää.
Ja linnat ovat aina sellaisia.
-Ellei ole kuninkaallinen. -Saatat olla jäljillä.
-Täytyy vain löytää linna. -Etsiä linna.
Kun se oli päätetty, saimme Hammondin pois ojasta
ja lähdimme etsimään linnaa.
James May, en uskonut sanovani tätä sinulle,
mutta utareesi ovat irronneet.
Älä enää ikinä sano noin minulle.
Maasto oli hyvin kuoppaista.
Hemmetti.
Mitä helvettiä?
Loistavaa.
Olen saanut vaurioita alapuolelle.
Mutta armeliaasti, vain kolmen kilometrin jälkeen...
Löysimme etsimämme.
Tämä on ihanteellista.
Asetuimme yöksi jonkun muun linnaan.
Aamulla, kun olimme ihailleet heidän maisemaansa,
James kipitti keittiöön käyttämään kokkaustaitojaan taas.
Se on käytännössä purettu ja friteerattu savukalarisotto.
Siinä on savusilli, riisipallo ja muna.
-Kaikki friteerattuja? -Kyllä.
-Ruokahalua. -Kiinnostavaa.
Ihanaa. Hyvää työtä.
Kuten tiedätte, meidän piti tässä tehtävässä...
Mitä?
Mielenkiintoisia makuja.
-Haastavaa. -Savusillihän on hyvää?
Pidän savusillistä ja taikinasta.
Rakastan niitä. Pidän myös vaahtokarkeista ja lyijykynästä.
Mutten halua kaikkia yhtenä jähmettyneenä möykkynä.
Olen miettinyt.
Työmme ei ollut varastaa jonkun taloa
ja friteerata kaikkea löytämäämme.
Se oli selvittää, miksi amerikkalaiset autot
-eivät saavuttaneet suosiota. -Kyllä.
Epäsuosion mittakaava... 1970-luvulla
ostimme Isossa-Britanniassa reilut 9 000 amerikkalaista autoa.
Vähän yli 9 000.
-Ostimme 247 000 neuvostoautoa. -Niin.
Suuri tekijä neuvostoautojen suosiossa Britanniassa
oli Etelä-Yorkshiren kansantasavalta.
Siellä ihmiset ostivat Ladoja.
Niin.
Mitä olemme todenneet tähän mennessä? Pidämme autoistamme.
Rakastan omaani.
Mutta ne ovat viallisia.
Aika lailla.
-Hyvin paljon. -Niin.
Vaikeita ajaa monissa osissa Britanniaa.
Kyllä. Omasi on epäluotettava.
Se on pramea.
Ne ovat meidän automme.
Totesimme myös, että vähän pienemmät autot, kuten PT Cruiser,
Aztek ja niin edelleen, huonoimmat autot, olivat kaikista huonoimpia ikinä.
Inhottavaa roskaa.
Mutta asia on näin.
Emme saa koskaan unohtaa,
että Amerikka teki myös loistavia autoja.
UUSI DODGE CHARGER
Tämän tuotteiston innoittamina
valitsimme lempimuskeliautomme.
Sitten haimme niillä jotain muuta Amerikan popularisoimaa.
Pitsan.
-Siinä voi olla ananasta. -Ei voi.
-Kinkun kanssa. -Pitää olla Sloppy Giuseppe.
-Kinkulla. -Ei ananasta.
Muistin juuri jotain. Tunnetteko kamuni Johnin?
Häntä sanotaan Trampiksi.
Hän kutsui meidät suoraviivaiseen ampumaviikonloppuun.
Milloin?
No, meillä on 37 minuuttia aikaa.
Mitä? Pizza Expressistä Trampille 37 minuutissa?
Se ei ole mahdollista.
Vai onko?
Vuosien varrella on ollut monia upeita muskeliautoja,
mutta tämä Mustang on suosikkini.
Mustang oli kaikkien aikojen nopeimmin myyvä auto.
Ennätystä ei ole rikottu.
Ensimmäisenä päivänä myytiin 22 000!
Tämä GT-500-malli rakennettiin vuonna 1967.
Ei tule muuta autoa mieleen,
joka istuu paremmin hetken tunnelmaan.
Väritelevisio oli juuri saapunut.
Apollo-avaruusohjelma oli vasta alkamassa.
Kuuntelimme kaikki Sgt. Pepperiä, Fleetwood Maciä ja Jimi Hendrixiä.
Mutta Amerikassa perheenisä saattoi ostaa 7-litraisen Mustangin.
Tämä, katsojat, on vm. 1969 Chevrolet Camaro Z/28.
Se oli Chevroletin vastaus Mustangille, joka oli heistä vähän vaisu,
joten he keksivät jotain vähän kurvikkaampaa.
Tämä muskeliauto tuntuu erityisen maataloudelliselta.
Kuvittelemme, etteivät amerikkalaiset tajunneet sitä.
Taisivat tietää ja ajattelivat: "Hitot. Se on hauska."
Se oli hienoa Amerikassa siihen aikaan.
Optimismi, toivo ja häpeämätön kulutus.
Britannia näki tietenkin Mustangin ja sen innoittamat autot,
kuten tämän, ja ajatteli: "Yritetään sitä", ja antoi meille
Caprin, jota sai 1,3-litraisella moottorilla.
Miksi olimme niin lauhkeita?
Dodge Charger,
yksi kaikkien aikojen lempiautoistani ja yksi parhaista.
Erityisesti tämä vm. 1968 toisen sukupolven versio,
kuuluisa Bullittista ja Dukes of Hazzardista.
Katsokaa sitä. Se huutaa "legenda".
Charger suunnattiin erityisesti nuorille,
mikä nykyään tarkoittaisi niin pientä ja vaisua, että se on näkymätön,
ja moottori on kynänteroittimesta.
Silloin se tarkoitti valtavaa V8:aa, ilma-aukkoa konepellissä ja levityksiä.
Ne olivat hauskoja!
Mikä muuten on suoraviivainen ampumaviikonloppu?
Ei aavistustakaan.
Tuskin kukaan maailmassa tietää,
mikä sellainen on. Ne ovat kaikki erilaisia.
Kaverit.
Niin?
Sammui.
Hammond, voisitko olla tekemättä tuota? Sain sydärin.
Kävi ilmi, että irronnut jarrusatula oli rikkonut vanteen,
mikä jumitti vaihdelaatikon ja sai moottorin räjähtämään.
Koska oli kiire,
Jeremyn ja minun piti jättää Britannian epäonnisin kuski ja jatkaa matkaa.
Naurettavaa.
Kuin ajaisi Barnardin linnaan silmätarkastuksen vuoksi.
Siitä huolimatta
ehdimme Pizza Expressistä Trampille 37 minuutissa.
Me onnistuimme.
Kyllä vain.
Mutta vaikka ehdimme ajoissa,
oli ongelma.
Emme taida sulautua joukkoon
tässä suoraviivaisessa ampumaviikonlopussa.
No...
Voisi olla pahemminkin.
Mitä ylläsi on?
Niinpä. Menin liian pitkälle.
Hikoilen häpeästä.
Olet onnekas. Argentiinan tapahtumien jälkeen en voi hikoilla.
-Oikeastiko? -En.
-Etkö voi hikoilla? -En yhtään.
Autoni innoitti tämän. Se johti minut harhaan.
Viesti hra Wilmanilta.
Pitkä.
"Olette vihdoin paljastaneet
"amerikkalaisen auton Euroopassa omistamisen pääongelman.
"Se on noloa."
Emme sulaudu.
Se on vähän...
Se ei sovi.
"Mutta jos olisi yhteisö, jossa amerikkalaisten autojen harrastajat
"voisivat elää rinnakkain samanhenkisten ihmisten kanssa,
"se ei olisi noloa.
"Olen luonut Ulko-Hebrideille pikkukaupungin,
"jossa voi tehdä niin. Menette sinne nyt."
Hän ajattelee tavallaan huumeriippuvaisten tukiryhmää.
Siellä tietää muiden olevan kaltaisiaan.
Täsmälleen. Koska sinne tulee tällaisilla autoilla, kuten juuri teimme,
-pukeutuneena... -Niinpä.
Sanotaan: "Herranen aika, Darren, Gary ja Kevin tulivat."
Mutta jos olisi yhteisö...
Olisimme kaltaistemme joukossa.
-Voisi pyytää hampurilaisen. -Niin.
Kaikkeen saa juustoa.
-Ja mansikan pyykin päälle. -Niin. Voisi sanoa...
Kukaan ei katso. Kaikki tekevät samaa.
-Kaikki samassa veneessä. -Hienoa.
-Hyvää työtä, hra Wilman. -Ei huono idea.
-Nerokas. -Ja minulle
tuli juuri mieleen,
että jos saarella kaikki on amerikkalaista
ja kaikki ajavat amerikkalaisilla autoilla,
miksei tehdä autoistamme amerikkalaisempia?
Cadillacisi on yhtä amerikkalainen kuin juustosta tehty kotka,
mutta tee siitä amerikkalaisempi.
Muokataan niitä ja saavutaan saarelle
hyvin amerikkalaisissa autoissa.
Hän ilahtuu.
Nyt mielessä pyörii vain juustosta tehty kotka.
Kaksi päivää myöhemmin
lähdimme 300 kilometrin matkalle
hra Wilmanin hebridiläiselle saarelle...
NORTH UIST ULKO-HEBRIDIT
...muokatuissa autoissamme.
Käyn läpi, mitä olen tehnyt. Keskityin korjaamaan asioita.
Korjasin tuulilasinpyyhkijät.
Käytin vedetöntä jäähdytysnestettä ylikuumenemiseen.
Jos katsot tarkasti etuosaa,
asensin valtavan mekaanisen ahtimen, joka tulee esiin konepellistä.
Tuosta saa noin 100 hevosvoimaa.
Koska tuossa päässä on ahdin,
tarvitsin visuaalisen tasapainotuksen,
jotta auto olisi yhtenäinen.
Asensin siis taakse Plymouth Road Runner -tyylisen siiven.
Päivää, katsojat.
Tein lowriderin Cadillac Coupe DeVillestani.
Edestä 7,5 senttiä matalampi, takaa viisi senttiä,
Land Rover Defenderin järeiden jousien ansioista.
Kuusisenttinen suora, sivuun asennettu pakoputki.
Tämä oli siisti ja rento auto.
Nyt se on siistimpi ja rennompi.
Saatoin madaltaa vähän liikaa.
Tässä on nyt järeät, valkokirjaimiset renkaat, ja se toimi hyvin.
Hoidin teho-ongelmat asentamalla ilokaasujärjestelmän.
Se on yksinkertainen.
Bensaan ei sekoiteta tavallista ilmaa ennen moottoriin menoa
vaan typen ja hapen seosta.
Kokeillaan sitä. Kytken järjestelmän kytkimestä.
Viritän säiliön.
Tulta!
Miksei siitä aiheudu mitään eroa?
Muutitko polttoainejärjestelmää
muutoin kuin lisäämällä ilokaasusäiliön?
Muutin.
Mitä sinä teit?
Monia asioita.
Ei hän ole tehnyt sitä.
Muutitko ajoitusta?
Kehitin sitä.
Mitä tapahtuisi, jos en olisi koskenut ajoitukseen
tai mihinkään sellaiseen?
Luulen...
Olisit tehnyt seoksesta laihaa ja luultavasti sulattaisit männät.
Näen räjähdyksen paraatipaikalta täältä takaa,
jos erotan sen ahtimeni ohi.
Erotat ohi? Onko ahtimesi tiellä?
Vain tiettyihin suuntiin.
Jos katson eteen, se peittää näkymän.
Hän ei näe.
Myöhemmin huomasin toisen muutoksieni aiheuttaman ongelman.
Tuo on renkaani.
Ääni siitä, kun renkaani koskevat koriin.
Tyrin tämän kunnolla.
Jatkoimme matkaa pohjoiseen
tutussa Skotlannin säässä.
Jumala tyri Skotlannin kohdalla.
"Katsokaa tuota. Se on paras työni.
"Nyt siellä sataa jatkuvasti."
Hän loi jotain todella kaunista ja peitti sen nuhruisella lakanalla
sään muodossa.
Mielenkiintoista. Islamilaisessa maailmassa
esineet eivät saa olla täydellisiä, koska vain Jumala pystyy täydellisyyteen.
Kristillisessä ajattelemme,
että Jumala tuo puutteita ja vikoja maailmaan,
jottei sen kauneus sokaisisi ja saisi meitä hulluksi.
James, vuotavatko sivupakoputkesi sisälle?
Hän aloitti tuon sanomalla "mielenkiintoista".
Sitten hän oli tylsä seuraavat kymmenen minuuttia.
Lopulta sade lakkasi,
joten saatoimme nauttia ihanasta näköalasta,
kun Hammond korjasi autoaan.
-Mikä on? -Haljennut bensatankki.
Sitä ei voi kieltää.
-Pääsetkö tuohon kylään? -Luultavasti.
Siellä on varmasti bensatankkien hitsauskeskus.
-Se on vaikea hitsata. -Pitää olla varovainen.
Pitää etsiä jotain sen paikkaamiseen.
Liimanauhaa? Ilmastointiteippiä?
Mielenkiintoinen ehdotus, koska bensa liuottaa liimat.
-Kyllä, se on mielenkiintoinen. -Purkka?
Sillä välin autoni elämänveri valuu pois.
Ratkaistuamme ongelman nikotiinipurkallani
lopetimme maiseman katsomisen ja ajoimme siihen.
Pidän tästä autosta. Pidän sen ulkonäöstä nyt.
Olen aina pitänyt sen ulkonäöstä. Nyt vielä enemmän.
Se on erittäin mukava, ja siinä on Cartierin kello,
joka on todella kaunis.
Tuo kello liikuttaa minua.
Liikuttaa kauneudellaan.
Kuinka monta autoa olemme pitäneet ohjelmistamme?
Pidin Oliverin, Opel Kadettin.
Minä pidin Alfan, Bentleyn ja Excellentin.
Minä pidin vain rantakirppuni.
Ei montaa kaikista sadoista.
Taidan tietää, mitä ajattelette nyt.
Haluan tämän Lincolnin elämääni.
En halua luopua Rivierastani. Rakastan sitä.
Entä Cadillac?
Myönnän, että se on päässyt hieman ihoni alle,
ja saatan rakastaa sitä varsinkin nyt lowriderina.
Illan hämärtyessä löysimme lähimmän linnan yöpymiseen.
Illalla Hammond ja minä päätimme korvata Jamesin lokasuojan aukon suojuksen.
Aamulla hän oli hyvin kiitollinen.
Clarkson!
Tuo on erityisen kehnoa työtä.
Hetkinen.
Kaksi amerikkalaista tähteä autossasi.
Paranneltu lokasuojan aukon suojus.
Olisitte edes tehneet oikean muotoisen.
Olette ruuvanneet
rumia ristipääruuveja Cadillaciini.
Se on korjattu.
Kun jatkoimme kohti hra Wilmanin amerikkalaista saarta,
löysimme maan autoharrastajille tärkeän tien.
Tämä on Britannian Stelviosola.
Applecross.
Se sen nimi on.
Tämä on tilaisuus ottaa selvää,
miten automme pärjäävät alppitiellä.
Pian tapahtuu tiedettä.
Olen samaa mieltä. Tieteellinen koe.
Tästä lähtee.
Voi luoja. Samperi.
Tuo on ongelma.
En näe tuulilasista, koska se huurtuu.
Toisella puolella pyyhin ei toimi.
Jos näkisin tuulilasin läpi, sen takana
on ahdin, joka hallitsee näkymää.
Mahdotonta nähdä.
Niin.
Tällä amerikkalaisella autolla on hieman vaikeaa
tässä osassa Britanniaa.
Neulansilmä tulossa.
Valmistaudun henkisesti haasteeseen.
Ja tästä lähtee.
Jarruttaa hyvin.
Se ohitti mutkan.
Aika paljon usvaa.
Voi sentään.
Mitä?
Miten päädyimme ajamaan toiselle puolelle tietä?
Ajamme kohta pilveen.
Lopulta saavuimme huipulle,
katsoimme kuuluisaa näköalaa...
Ja lähdimme takaisin alas.
Hitto, ajoin ulos tieltä.
Sillä lailla.
Kun ajattelin aamulla:
"Ajetaan mutkaista vuoristotietä kaksiovisilla V8 coupéillamme",
se ei näyttänyt tältä ajatuksissani.
Olisi pitänyt arvata, kun puin duffelitakin.
F1-kuskit eivät nouse autoon duffelitakissa.
Myöhemmin päivällä saavuimme Skyelle.
SKYEN SILTA
Ylitettyämme sen
nousimme North Uistin lauttaan.
Kun olimme matkalla,
filosofoimme kevyesti autoista.
On outoa,
että kun näkee jonkun ajavan jenkkiautoa Britanniassa,
hänestä tietää kaiken.
Trump tekee hänestä pulskan.
Hänellä on Konfederaation lippu autotallissa.
Hän juo vain Budia.
Kun näkee jonkun Fiatissa, ei ajattele:
"Hän huitoo käsillään ja hänellä on outo suhde äitiinsä."
Tai Volvossa: "Hän pyörii alasti lumessa naapureittensa kanssa."
Täsmälleen.
Ei tee oletuksia auton kansallisuuden perusteella.
Ei niin, mutta amerikkalaisesta autosta ehdottomasti.
Olet aivan oikeassa.
Hypoteettinen tapaus. Jos näkee klassisen Mustangin,
vaikka tummanvihreän, jota ajaa Richard Hammond,
näkee vain hänen kasvonsa ohjauspyörän yllä,
mutta ajattelee silti: "Hänellä on buutsit."
Ja onkin.
Ainoa asia, jota hän ei tee kuten pitäisi
amerikkalaisautojen harrastajana,
on golfin pelaaminen.
Niin.
Miten niin "niin"?
Niin.
-"Niin." -Haluaisitko kertoa jotain?
Olen Richard Hammond. Aloin golfata. Olen ottanut tunteja.
-Oikeastiko? -Niin.
Ostin golfmailat ja olen ottanut tunteja.
Kahdesti viikossa. Paikallisella kentällä.
Miksi aloit pelata golfia?
Kamuni nauttivat siitä, joten menin mukaan kokeilemaan.
-Se on todella vaikeaa. -Ei kiinnosta.
Otin siis tunteja.
Minulla oli mielenkiintoinen ajatusprosessi
amerikkalaisista autoista, ja nyt päiväni on pilalla.
Joku, jonka kanssa olen nauttinut yhteistyöstä
kuluneet 15 vuotta,
onkin outo.
Onneksi keskustelu keskeytettiin tässä vaiheessa,
koska olimme saapuneet
North Uistin poikkeukselliselle saarelle.
Olemme Ulko-Hebrideillä.
Seuraavalle saarelle hra Wilman
on rakentanut yhteisön amerikkalaisautojen harrastajille.
Olen innoissani ideasta, että voimme mennä amerikkalaisautoillamme paikkaan
nolostumatta.
Kuin nudistit.
He haluavat kulkea alasti,
mutta sitä ei voi tehdä vaatetettujen keskellä.
Olisi hupsu olo.
He ovat siis samanhenkisten kanssa, missä kaikki tekevät samoin.
Lopulta saavuimme rantaan saaren toisella puolella.
Kaunista. Katsokaa tuota.
Varsin nättiä, eikö olekin?
Mitä hittoa tuo on?
Mikä se on?
Onkohan se väliaikainen lava tai katsomo?
Se on meren muovia.
-Paljon muovia. -Katso.
Ehkä sitä käytetään COVIDin jälkeen
-kansanmusiikki... -Kaverit.
-Se on huuhtoutunut... -Sain viestin Wilmanilta.
No niin, tuolle saarelle hän rakensi yhteisön.
Veikkaan, että tuo kuuluu siihen.
-Näettekö tuon? -Tuollako?
Niin.
Mutta päästäksemme saarelle meidän pitää rakentaa noista silta.
Ponttonisiltako?
Niissä on ilmaa. Näyttävät kelluvilta.
Eivät kai ne autoa kannattele?
Ehkä jos niitä on riittävästi.
Eli nuo...
Nämä on jo liitetty yhteen.
Tuo on yksi näistä.
Ne ovat ruuveja.
Ne ruuvautuvat yhteen.
Minun käsitykseni helvetistä.
Se on valtava rakennussarja!
Jeremy, aivan kuin synttärit ja joulu yhdessä!
Kuinka paljon autoa leveämpi sen pitää olla?
Montako näitä on?
Matka on todella pitkä.
Autot ovat kaksi metriä leveitä.
Kaksi, kolme, neljä, viisi, kuusi, seitsemän, kahdeksan, yhdeksän.
Noin kolme metriä.
Jalkasi ovat 30-senttiset?
En tiedä.
Minua kiinnosti enemmän, miltä tämä yhteisö näyttää.
Arvaan, että... Yritän miettiä, mitä siellä on.
Siellä on motelli. Joka huoneessa on kaksi sänkyä,
jotka ovat liian isoja, viininpunaiset päiväpeitteet.
Urheilubaari, jossa on satoja näyttöjä,
jotka näyttävät jotain hieman erilaista.
Kaikki puhuvat nostolaitteessa.
-Hississä. -Niin.
-Kiva. -"Mukava tuntea sinut."
-Niin Amerikassa sanotaan. -He sanovat hyvää huomenta.
Et tunne minua. Tapasimme juuri.
-"Hyvä tavata sinut?" -Pidän juttelusta.
Koska olet amerikkalainen...
Ryhdyimme töihin.
Kapteeni Mutteri sisään.
Tuolla ne kai kiristetään.
Pysähdyimme vain, kun James ja minä riitelimme.
Tuo ei toimi.
Toimiipas. Olen laskenut.
-Karkeasti. -Matikka ei päde merellä, James.
-Päteepäs. -Toimiiko se sinusta?
Ei. Ei oikeastaan.
Lasketaan alas.
Luoja.
Tuo on kiinnitetty.
-Hyvä. -Pissasit kumisaappaisiisi.
Kyllä. Tämä on hyvin miehekäs, eikö?
-Tämäkö? -Niin.
Tiedän.
Ponnisteluidemme kolmantena aamuna
pääsimme pisteeseen, jossa piti lainata vene paikalliselta.
Mitä?
Tilanne on seuraava. Rakensimme tämän tässä.
Hammond tuo veneen tänne.
Hinaamme sen rakentamamme osion päähän,
minne voimme liittää uuden osion.
Suunnitelma oli yksinkertainen. Sitten kävi ilmi,
ettei Hammond ollut käyttänyt perämoottoria.
Vedä narusta!
Missä se on?
-Ylhäällä. Siinä. Vedä sitä. -Löysin.
Se toimii! Miten saan sen liikkumaan?
Käännä sitä. Sillä lailla.
HMS Hammond on matkalla.
Omaan tahtiin. Niin nopeasti kuin haluat.
Valmiina?
Työ yksi, kiinnitä.
Täydellistä. Hinaa nyt minua.
Anna mennä. Kaasua.
Anna minulle voimaa.
Vedit vapapitimen irti.
En sitonut sitä vapaan. Miksi sidoit sen?
En sitonut sitä vapaan, senkin idiootti.
Oletko valmis? Lähdemme liikkeelle.
Hammond on taas ylösalaisin!
Mitä...? Jessus. Miten hän onnistui...?
Vedän sinut tänne.
Kumma kyllä, muut eivät lainanneet meille venettä sen jälkeen.
Meidän täytyi siis vetää uusi osio paikalleen käsin.
Katsokaa tätä. Liikutan satametristä siltaa aivan yksin.
Vesi on tosi liukasta, eikö?
Kyllä.
Valmiina? Hieno telakoituminen. Sillä lailla.
Työt jatkuivat loppupäivän ajan.
Nyt pitää vetää tämä kulma kiinni.
Siinä se on.
Myöhään iltapäivällä viivasuora siltamme oli valmis.
Koska James oli ainoa meistä, joka uskoi sen toimivan,
Hammond ja minä päätimme, että hän menee ensin.
Lämpötila ja paine hyvät.
Millä todennäköisyydellä hän pääsee yli?
-Pienellä. -Mitättömällä.
Voi luoja, tie kelluu edessäni.
Katso, miten se liikkuu!
Se uppoaa hänen mukanaan.
Jessus.
Tuo on outoa.
Kaverit, en valehtele, tämä tuntuu vaaralliselta.
Kymmenen metriä vettä
-hänen allaan. -Cadillacissa.
Se on syvä.
-Riittävän syvä nielaisemaan veneeni. -Niin oli.
Hitto.
Pakoputkeni laahaa kai maata.
Törmäilen omaan siltaani.
Hänellä on kai pohja kiinni laskeutuvassa kohdassa.
Tämä on hulvatonta.
Tuskin näette tätä,
mutta tuolla puolella pyörät ovat uponneet
näihin elementteihin.
Olen nyt kiilautunut.
Toisella puolella pakoputki on maassa
ja sen pää jumissa liitoksessa.
Se on täysin jumissa.
On olemassa ratkaisu, muttet ole valmis siihen.
Mikä se on?
Menet auttamaan häntä.
Se tarkoittaisi neljää tonnia Amerikan laivaa
samalla muovinpalalla meressä.
Koska James oli nyt valtava viininpunainen este menestyksellemme,
ei voinut muuta.
Käytä tehoa, lisää nopeutta.
Hitto. Auton perä laskee.
Luoja. Olen täysin perse alhaalla. Näen tuskin mitään.
Näen Myrskylintu 2:n lähestyvän.
Ilmaa.
Toimii.
Täytyy tönäistä aika lujaa ja jatkaa matkaa.
No niin, James May, täältä tullaan.
Se ei toiminut. Yritetään jotain muuta.
Minä peruutan.
Sitten luon aallon.
Niin?
Kun aalto nostaa autosi perän ylös, kaasu pohjaan.
Täältä se tulee.
Aja.
Voihan peräreimari.
Hammond, voisitko tulla auttamaan?
Taidan olla sillalla.
Haluaisin nähdä vähän enemmän kuin nyt.
Luoja.
En halua veteen taas.
Hämmästyttävää kyllä, onnettomuusalttein kuski selvisi ilman välikohtausta.
Jeremy, olen täällä nyt. Voinko auttaa?
Hammond, sain nerokkaan idean.
Kerro pois.
Jos ajamme molemmat kohti nopeasti ja luomme aallon jarruttamalla,
ehkä se riittää nostamaan hänet.
Tai tuplaa rasituksen ja hajottaa sillan,
mutta emme voi muuta.
Hyvä on. Minulle käy. Kerro sitten.
Tämä on todella... Tämä vaatii tarkkuusajoa.
Olen valmis.
Hammond, oletko valmis?
Olen valmis.
Autoni ei käynnisty.
Luoja.
Mitä?
Tilannekatsaus, olen liha epäpätevässä voileivässä.
Ei hätää. Se käynnistyi.
No niin. Olemme valmiita täällä takana.
Kolme, kaksi, yksi, nyt.
Jarrutan nyt.
Aja.
Hyvä!
Se toimi. Se hitto toimi.
Oikein hyvä. Kiitos.
TERVETULOA HAMMONDSBURGIIN ASUKASLUKU: SEITSEMÄN MILJARDIA
Johan nyt! Kansani antoi minulle tunnustusta!
Hra Wilman taisi tehdä sen.
Niin teki.
Odotan innolla kommuunimme näkemistä.
Kuvittelen, että etsimme amerikkalaistyylistä kaupunkia.
Tuo on kuin Oklahoma.
Katsokaa tuota.
Lehmiä.
Merkittävä matka Skotlannin halki,
Skyen halki, ja halki...
Minun täytyy pysähtyä. Varoitusvalot palavat ja kaikkea.
Jokin on vialla. Autoni haisee...
James, olemme kirjaimellisesti...
Tiedän, mutten halua epäonnistua 100 metrin päässä kommuunistamme.
Haluan saapua kunniakkaasti. Antakaa pikku hetki.
Miten hän onnistui hajottamaan sen viimeisellä 100 metrillä?
Mikä idiootti.
En saa konepeltiä auki.
Hammond, sain idean.
Emme voi auttaa häntä,
joten mennään katsomaan tuota terävää rakennusta.
Mielelläni.
Eteenpäin.
Ei voi olla totta. Toimi nyt.
Se ei käynnisty.
Molemmat ovat siis hajonneet 100 metrin päässä maalista.
No, mietitäänpä.
Omani käynnistyy.
Ja käynnistyi. Siinä se on.
Lyhyen ajomatkan jälkeen
saavuin kommuuniimme.
Peijakas.
Hra Wilman on ollut kiireinen.
Katsokaa tuota!
Laserammuntaa. Leffateatteri.
Katsokaa tätä, urheilubaari!
Ja 5G kännykässäni. Miten se on mahdollista?
Outoa.
Onko tuo MG?
Mitä tuo tekee täällä?
Iltaa, baarimikko. Kolme tuoppia Budweiseria ja juustoa, kiitos.
Lopulta kollegani liittyivät seuraani.
Herrat! Oluenne odottavat.
Ja siinä se on!
Odottakaa. Nauttikaa hetkestä.
Tiedän, mitä tarkoitat.
Budweiser. Siinä sinä olet.
Heillä oli vain Tsingtaoa.
-Oikeastiko? -Niin.
-MGD:tä? -Ei, vain Tsingtaoa.
Tilataan jotain syötävää.
Kyllä, ruokaa.
Ruokaa täällä. Uskomatonta, että hra Wilman teki tämän.
-Olen tullut kotiin. -Aidosti.
Buick Rivierani on pysäköity ulos.
-Olen täällä. Kaikki hyvin. -Niinpä.
Ällistyttävää.
Haluan mereneläviä ja pihviä.
Ei, odottakaa.
Monterey Jackia. Haluan Monterey Jackia.
HAPANIMELÄ POSSU LINNUNPESÄKEITTO
DIM SUM UPPOPAISTETUT LINNUNKOIVET
KANANKIVEKSET PAISTETTU RIISI MUNALLA
Mitä?
NUUDELIT
Kaverit,
se ei ole vain menu.
Mikään täällä ei tunnu oikealta.
Outoa.
Tämä paikka on ollut avoinna noin viikon.
Ja jo nyt kaikki täällä
on kiinalaista.
Sen kauhean pettymyksen myötä on aika lopettaa.
Me palaamme. Emme tiedä missä emmekä milloin, mutta palaamme.
Nähdään sitten. Kiitos, kun katsoitte. Näkemiin.
Tekstitys: Jari Vikström
Luova tarkastaja Katri Martomaa