I
Hallo, og velkommen til The Grand Tour,
som denne gangen ikke presenteres fra toppen av en vulkan
eller bunnen av havet.
Nei. Vi er i Berwick-upon-Tweed, den nordligste byen i England.
Og vårt oppdrag er å krysse grensa
og kjøre gjennom hele Skottland til De ytre Hebridene.
Dette kan bli en av de vakreste kjøreturene vi har gjennomført.
Og på veien skal vi prøve å besvare et viktig spørsmål.
Ja. Det er dette. I Europa hører vi på amerikansk musikk,
vi kjøper amerikanske klær, vi drikker amerikansk øl,
vi går med amerikanske solbriller.
Men amerikanske biler har aldri slått an.
Hvorfor ikke?
For å finne ut det har hver av oss kjøpt en amerikansk bil.
Og dette er den jeg valgte,
en 5,8 meter lang Lincoln Continental Mark V.
Husker dere Jock Ewing fra Dallas?
Han hadde en slik.
Fat Frank Cannon, TV-detektiven, hadde noe lignende,
Mark IV, i praksis den samme.
Og det betyr
at jeg i oppveksten så en Lincoln på TV hver uke
og snudde meg mot faren min og sa: "Kan vi kjøpe en Ford Cortina?"
Hvorfor ville jeg ikke ha den?
Hvorfor ville ikke han?
Hallo.
Det er en Buick Riviera.
Å ja!
Med selvåpnende bagasjedør.
-Skal jeg lukke den? -Når skjedde det?
-Nå, idet du stoppet. -Den skal være slik.
Dette er den legendariske Buick Riviera fra 1971, Boattail.
Hva?
Nei, jeg er bare forbløffet.
Saken er at vi sa: "Hvorfor slo ikke amerikanske biler an i Europa?"
Slo denne an i Amerika?
Det er saken. Riviera var Buicks svar på Ford Thunderbird.
Fra 1963 lagde de Rivieraer. Det gikk bra.
Solgte ganske mange, ikke så mange som Thunderbird.
Så i 1971 sa de: "La oss lage noe oppsiktsvekkende,
"virkelig nytt, skikkelig outrert."
Og de lagde denne. Og alle hatet den.
Bokstavelig talt!
Reklamen deres sa: "Kan ikke sammenlignes med noe annet."
Og amerikanere sa: "Bra."
Men Jock Ewing, Fat Frank Cannon, den oser av celebritet.
Clint Eastwood.
-Sier du det? -Jeff Bridges.
-Sier du det? -Ja.
-Hadde begge denne? -Bruce Willis.
Bruce... Seriøst?
-Så Frank og Jock? -Ja.
-Bruce, Clint og Jeff? -Ja. Ja!
Og vi løp fortsatt rundt i Europa og sa: "Skal vi ha en Allegro eller..."
Vi hadde en Allegro Estate, når denne eksisterte!
Hva tror du May kjøpte? La meg omformulere.
Hva slags Cadillac har May kjøpt?
Omsider...
...etter seks meter med venting...
...fikk vi svaret.
Bilen ankommer nå plattformene fire, fem, seks, åtte, ni og ti.
May?
-Ja? -Vi gjettet at det ble en Cadillac.
Ikke bare en Cadillac. Dette er en Cadillac Coupe DeVille.
-Er det? -Cadillacenes Cadillac.
Når jeg kjører denne, føler jeg meg som Elvis Presley.
Død på et toalett?
Herregud, hvor mye burgunder kan man få i én bil?
Det er som et amerikansk motellrom.
De må ha tømt alle burgundergruvene i hele verden.
-"Hvilken farge skal setene være?" -"Burgunder."
"Dashbordet?" -"Burgunder."
-"God idé," -Men bryteren,
knappen i enden av cruise control-spaken...
-Burgunder. -...er burgunder. Ja.
Jeg håpet dere ikke så det.
Har den falt av?
Jeg må innrømme at jeg er litt toskete.
Jeg kjørte hit
og la merke til i speilet noe skrot som fløy nedover veien.
Jeg tenkte: "Så bemerkelsesverdig.
"Skrotet har samme burgunderfarge som bilen min."
Men uten at jeg tenkte: "Jeg lurer på om det kom fra den."
Vi bør spille Top Trumps.
-Motor? -Ja?
6,6 liters V8.
-Det er søtt! -6,6...
-Det er ikke søtt. -Er det det som starter motoren?
-Hvor stor er motoren i din? -7,5.
-7,5 liter? -7,5 liters V8.
-Kom igjen. -8,2.
Åtte?
8,2 liter. Det er den største V8 plassert i en vanlig bil.
-8,2 liter. -Greit.
Åpenbart mer effektivt. Hvor mange hestekrefter?
Min?
Hundre og nitti.
-Hestekrefter betyr ikke noe. -Hvor mange?
-181. -Er det alt?
Ja. Fra 6,6 liter. Jeg vet ikke hvordan de gjorde det.
Min sju og en halv liters V8-klump utviklet 250 hestekrefter.
-To hundre og femti? -Ja.
-Så en romferge. -Hvorfor...
THE GRAND TOUR SKOTTLAND
Ivrige etter å begynne vår viktige oppdagelsesreise
startet vi Lincolnen til 10 000 pund,
Buicken til 17 000 pund
og Burgunderfjellet...
...og satte av sted.
Da skjer det.
Den skotske grensen.
Vi kjører inn i McSkottland.
Dette er en hjemkomst for denne bilen, for Mr. Buick, fra Buick, var skotte.
Du skal hjem!
Jeremy Clarkson,
er du klar over at bilen din ser ut til å snakke mens den går?
Nei, jeg er ikke klar over det.
Støtdemperen foran er 30 km foran der jeg sitter.
Vi dundret av gårde, forbløffet over hva vi hadde gått glipp av i barndommen.
Jeg mener å huske at i 1970
var oppvarming ekstrautstyr i en Austin.
Mens denne har elektrisk justerbare seter,
elektriske vinduer, lys i sidevinduet, cruise control...
Stjerneskipet Enterprise hadde ikke cruise control.
Se på dette, automatisk klimakontroll.
Du kan sette den på økonomiinnstilling eller auto, eller bi-nivå.
Bi-nivå. Vi hadde ikke engang visst hva det betydde.
Hvis noen hadde vist meg et vindu som beveget seg
ved hjelp av elektrisitet på 1970-tallet,
ville jeg besvimt.
Se lysene mine.
Jeg har garasjedører til frontlysene mine.
Hvordan hadde barndommen min vært
hvis jeg hadde sust omkring bak i en slik
istedenfor en Ford Anglia med hull i gulvet?
Pappa hadde vært helten min,
jeg hadde hatt en positiv innstilling.
Ja.
Idet vi nærmet oss utkanten av Edinburgh,
ble vi beæret med den tradisjonelle lokale velkomsten.
McRegner nå. Det er forutsigbart.
Hvor lenge har vi vært i Skottland? Tjue minutter?
Skotsk politi kan ikke si: "Nå har vi tatt deg, solstråle",
for ingen ville visst hva det betydde.
Nyhetene er ikke bra.
Vi bestemte oss for å dra til bysenteret...
...for å se hvordan bilene taklet de bratte og trange brosteinsgatene.
Vent nå litt.
Herregud!
Dette går ikke.
Problemet med differensialen min forårsaket snart et nytt problem.
Det er meg. Jeg koker over.
Gutter, jeg koker over.
Hei sann. Det er som John i Mongolia.
Etter at jeg omsider hadde erobret bakken,
fylte Hammond på litt dyrebart skotsk vann.
Og undrende på hvordan Frank Cannon noen gang løste noe,
fortsatte vi reisen gjennom bysenteret.
Gud bedre. Ser dere hva som er foran oss?
Jepp.
Riktig.
Det er litt trangt der, Clarkson.
-Hvordan... -Elsker bilen.
Hvor nær er jeg den veggen?
Omtrent så nært.
Jeg skal innrømme at bilen min er litt for stor for Edinburgh.
Jeg tror vi kan skylde på Edinburgh, snarere enn bilene.
Utelukket.
Hva om vi midlertidig flytter den søppelkonteineren?
Så hvis jeg rygger nå...
Du kan svinge og skyve...
Min koker!
-Ja. -Kjære vene.
Å nei.
Den synger dødssangen.
Hjelp!
Trekk unna.
Mens Hammond dro for å saumfare Skottland etter mer vann,
presset jeg meg forbi
og dro for å skaffe noe godt å drikke til oss.
Det som har skjedd her, er at døra hindrer døra i å åpne.
Hvordan skjedde det? Hvorfor gjør den det mot meg?
Hvordan kom Frank Cannon seg inn? Jeg kommer ikke inn.
Elegant.
Vakkert.
-Jeg blokkerte ikke trappa. -Den var lenger den veien.
-Var den? -Lenger bak.
-Den andre var foran denne. -Bare sett den den veien.
Hvordan skal jeg...
Jeg klarer ikke.
Hele enden har løsnet.
Etter å ha slått fast at amerikanske biler har litt problemer i bysentre,
dro vi tilbake til en trefelts motorvei.
Kul bru med tåke. Se på det!
Og snart ankom vi stedet for vår andre test...
...Skottlands Nürburgring.
Det er Brickyard, det er Monza,
det fryktinngytende Knockhill.
Ideen er veldig enkel.
Vi skal bruke en skotsk bil som referansetid rundt banen,
så skal vi prøve å slå den i våre todørers V8-sportskupeer.
Det eneste problemet vi har, er: Hvilken skotsk bil skal vi bruke?
Impen med 911-stil og motor bak?
Talboten? Avengeren?
AC 3000 ME-en?
Eller kanskje den lille Scampen?
Det finnes mange fortreffelige muligheter.
Etter å ha klødd oss godt i hodet, valgte vi den heite Hillmanen,
og satte en gammel venn i førersetet.
Vi setter i gang. Krysser linja i fart. Dette er det vi tar tida på.
Det vi har her, er en 1,5 liters ventilmotor.
Senket hjuloppheng foran, ekstra sterkt bak, 93 hestekrefter.
Toppfart? 174 km/t.
-Den trenger flere gir. -Ja.
Ja, det er det den mangler.
Det var kremen av skotsk fortreffelighet på 1970-tallet.
Her kommer hun.
Abbie krysset linja med en tid på 1:13.98.
Og så, med stoppeklokka tilbakestilt,
slapp jeg fri min blokk av Detroit-tungmetall.
Idet jeg forbereder å krysse startlinja, håper jeg på rundt 115 km/t.
Klarte det ikke. 110. Det får holde.
Svinger nå.
Herregud.
Jeg falt litt over i passasjersetet der. Det er en av...
Himmel og hav!
Og ruller gjennom der.
Å nei, jeg kan ha kjørt litt utenfor.
Men jeg er tilbake igjen.
Å nei, setet har kollapset.
Mye lås.
Kom igjen!
Fart nå og kraft.
Hundre og tjue! Det var nesten 130!
Etter denne festivalen av rulling og understyring
tenkte vi James' 8,2 liters Cadillac ville være raskere.
Men...
Kom igjen!
Jeg fatter ikke at en så stor motor kan holdes igjen.
Dette problemet, kombinert med James' avslappede svinger...
Det står brems, og jeg vil følge det rådet.
...og hans legendariske hukommelse for baner...
Hva skjer her? Jeg husker ikke helt.
...resulterte ikke i den heiteste runden.
Fint.
Da Carroll Shelbys jobb var ferdig,
var det opp til Buick å gjøre Amerika flott igjen.
Kjører i mektige 110 km/t. Og over startlinja.
La oss bare rulle den inn.
Ganske mye understyring.
Ser ut som en amerikansk bil på film, akkurat det jeg ville ha.
Jeg har... Jepp.
Rundene var ferdige, og det var på tide å se om amerikansk ildkraft
hadde slått den skotske Hillman.
Tida vi måtte slå...
-Ja? -1:13.98.
-James May. -Ja?
1:31.99.
Sytten, atten sekunder saktere enn en Hillman Avenger.
-Og du hadde nesten sju liter mer? -Ja.
Jeg klarte det på 1:21.47.
-Kjære vene. -Richard Hammond.
-Ja? -Én...
...atten...
-...komma syttisju. -Hva beviser det?
Det er interessant. Jeg trodde min var raskere enn det.
-Trodde ikke min ville være det. -Du kjørte ikke fort.
Så fort jeg kunne. Det er bare behagelig.
Du har én måler i bilen din, fartsmåleren.
-Ja. -Det er det eneste du ikke trenger.
-Ja. Bilen trenger det ikke. -"Ikke interessert i den."
Men det jeg synes er morsomt, er at det er den første banen
du har kjørt rundt uten å treffe noe.
-Ja! -Det stemmer.
Og bilen har riktig vei opp.
-Vi kan alle applaudere det. -Takk.
Richard Hammond.
Vi har gjort dette i mange år, og jeg har omsider oppnådd...
Normalt ville en lege nå klippe opp buksene hans.
-Jepp. -Ville vært på vei til sykehuset.
Jeg ville snakket med kona: "Hei, Mindy. Jeg vet det..."
-Igjen. -"Han har gjort det igjen."
En melding fra Mr. Wilman.
"Det er visst et virus som går."
-Å nei. -Hvor har han vært?
-Noen har latt ham se en avis igjen. -Det er farlig når han leser nyhetene.
"Dere kan ikke bo på hotell i kveld.
"Jeg har derfor funnet alternative overnattingsmuligheter ved banen."
Hvor?
Kjære vene.
Kan bli gøy. Litt campingvogn.
Da vi var installert, satte vi oss ned for å spise en tradisjonell skotsk middag
tilberedt av vår lokale kjøkkensjef.
-Hva er det? -Koteletter.
-Hva er det der? -Det er erter.
Hva er dette?
Det er en gulrot, tror jeg.
-Tusen takk. -En frityrstekt gulrot?
-Ja. -Dette er ikke en gulrot! Det er en pølse!
Kanskje det er det. Det var en pølse der et sted.
Det er greit, ikke sant?
Jeg føler at jeg blir sunnere.
-Ja. Hjertet mitt sier takk. -Hvordan smakte ertene?
-Ertene? -Det er en enhet av erter.
-Ja. -Det gjør det lettere å spise.
Ja. Erter er så vanskelig å spise, men når du frityrsteker dem slik...
Det får fram det søte i ertene.
Etter at middagen var over og vi hadde spydd,
bestemte vi oss for å se motorsport på Wilmans laptop.
Hvor mange har han bestilt? Det har vi ikke plass til.
Har du lagt merke til det? Dette er Wilmans tastatur.
Se på A-en...
Nedslitt. N-en og L-en.
Kanskje han sender mange e-poster til sin venn Alan.
Ja.
Uansett, jeg vet at mange som ser på,
vil synes det var dumt å sette våre store amerikanske tankser
på en europeisk bane mot en europeisk bil.
Den europeiske bilen ville være raskere. Men nei.
-Det er en historie her. -Ja. Og det som er fantastisk,
på Goodwood racerbane har de fortsatt løp med bilene...
-Se på den. -...fra 60-tallet.
Nå skjer det. Det er alle typer biler her.
-Det er en Studebaker der. -Den er tung.
Det er en Ford Galaxy.
Så har du to Lotus Cortinaer. Minier.
Og kjøringen tar pusten fra deg.
Se på den!
Se på firehjulsskrensingen til Lotus Cortinaene.
De Lotus Cortinaene, hadde de 130 hestekrefter?
-Ja. -Hva hadde Galaxyen?
-425. -425.
Og man ser det klart og tydelig. Der. Klar.
Han utfordrer en svær Galaxy. "Kommer jeg forbi?"
-"Nei!" -Se den kjøre! Han er borte!
-For han har mer kraft. -Han nærmer seg på grunn av svingen.
"Jeg kan prøve igjen. Fortsetter å kjempe."
Og så snart det åpner seg, er han borte.
-Og nå. -Bare helt borte.
Amerikanske biler, som våre,
-må ikke være tregere... -Nei.
...rundt baner enn europeiske, for de er raskere på rette strekninger.
Det er en Mini! Omtrent 130 hestekrefter, alt han har!
Det er en terrier mot en dobermann. 425 hester mot 130.
-Han drar igjen. -Ha det!
-Og et vink. -Han vinker til ham.
Morgenen etter ble vi fortalt at på grunn av koronaproblemer
måtte vi ta med oss campingvognene.
Så mens en mann festet tilhengerfestet,
begynte vi å gjøre dem like stilige som bilene våre.
Det jeg har gjort for å understreke det amerikanske ved utstyret mitt,
er å gjøre campingvognen til
den mest amerikanske og kuleste campingvognen som har blitt bygd.
Det er en Airstream.
Se på den! Ja!
Jeg har gått for lowrider-stilen.
Dette er en elegant sak.
Men den er stor, 30 cm lengre enn en London-buss.
Men mindre sporty.
Du må innrømme at den er ganske retro-glimrende.
Nei, den ser ut som en campingvogn dekket av aluminiumsfolie uten grunn.
Han er virkelig en forvirret liten mann, hva?
Jeg har hatt den beste ideen her, seere.
For problemet med campingvogner er at de er stygge.
Alle parkerer på et jorde.
Det er en rekke hvite bokser. Ser ut som Tupperware.
Så jeg har lakket min svart og hvit
og gitt den et jur.
Den har faktisk et jur!
Med vår omfattende mannskap-konvoi bak oss...
...kjempet vi oss gjennom det vedvarende kaledonske regnet.
Kan vi stoppe og fylle snart? Jeg begynner å gå tom.
Vet ikke hvordan du brukte det opp på banen,
men ja, vi skal finne en bensinstasjon.
Dette har blitt veldig skotsk!
-Det er virkelig kaldt nå. -Det er virkelig skotsk.
Ja.
Etter å ha etablert at han hadde brukt
isbjørnvennlige tre liter per mil,
kunngjorde James at det var tid for morgenrutinene,
som betydde at han måtte parkere på en parkeringsplass.
Jeg må ta spaken den veien.
Den skal den veien, eller noe slikt.
Hva gjør han? Hvordan har han klart å komme så langt...
Til hans forsvar er det en trang parkeringsplass.
Eter å ha bestemt at det var bra nok,
dro James for å gjøre sine ting.
Og vi måtte vente som vanlig.
Jeg mister omtrent en time daglig på å vente på at han skal...
Har tid til å spise en steik.
-Lese The Telegraph, ta kryssordet... -Hvis han løser kryssordet...
Ja, jeg vil si du har en time.
Hva er det?
Dette er glimrende.
Hvorfor trenger de så lange slanger i brannbiler?
I tilfelle brannen er langt unna.
Sånn.
Dette er...
Vi kan si at taket hans lakk.
Ja.
Hvis du nettopp har begynt å se,
er det en kinkig historie å fortelle.
Han tar nok tre nedover nå. Du vet da de ropte "mobiliser" under krigen?
-Ja. -Nei.
Kan du tenke deg ham som Hurricane-pilot?
Nei.
Du er nok snart i mål, Hammond.
Vi antok at James ikke ville oppdage ugagnet vårt før han kjørte.
Men vi trengte ikke vente så lenge.
Han kommer til å bli sur!
Herregud!
Takluka var åpen i campingvogna di.
-Ja. -Dere er så morsomme.
Selv om jeg beundrer oppfinnsomheten deres,
var det et slag under beltestedet på en dag som denne.
Jeg var alt våt. Og dere har ødelagt mine personlige effekter.
Er det ikke morsomt at tre personer kan ha forskjellig syn på ting?
Jeg syntes det var en veldig god idé.
Samme her. De fleste personlige effektene dine er av gummi uansett.
Herregud, det drypper vann.
Hvordan kan det lekke i frontruta?
Som om jeg bryr meg.
Noen kilometer senere svingte vi av hovedveien,
og dro mot det fjerne sentrum av Skottland for å gjøre litt vitenskapelig forskning.
Ja, vi liker bilene våre.
De er karismatiske og interessante.
James og Richard eier amerikanske biler. De har Teslaer.
Men vi antyder ikke at alle amerikanske biler er bra,
for de er ikke det.
Noen av dem er elendige.
Og det vi gjør nå, er å kjøre dypt inn i den skotske landsbygda
for å gjennomføre et viktig eksperiment, som er dette.
Hvem lagde de verste bilene,
Sovjetunionen eller amerikanerne?
Som representanter for Sovjetunionen
har vi FSO Polonez 1,6,
Lada Riva 1200,
og Zastava GTL 55.
Og som representanter for USA
har vi Chrysler Voyager,
Chrysler PT Cruiser, som gjør meg kvalm,
og Pontiac Aztek.
Vi skal ha et løp rundt dette jordet,
vi tre i de amerikanske bilene, og tre av våre yngste,
og derfor unnværlige, researchere i sovjetiske biler.
Reglene er enkle. Første ut er vinneren.
-Vent, det ble feil. -Hva?
"Første ut er vinneren"? Det gir ikke mening.
Jo.
Ingen billøp i historien der den første ut vinner.
Vi prøver å finne den verste bilen. Den verste bryter sammen først.
-Faktisk... -Ja.
Han har et poeng.
Så taperen er vinner.
-Ja. -Skjønner.
-Ja. -Bra.
Så, under et teppe av duskregn...
...startet Den kalde krigen-striden.
Dette, seere, er verdens første flerbruksbil.
Det viktigste dere trenger å vite om den, er
at i Euro NCAP-frontkollisjonstesten skåret den...
Hvor er girspaken? Null.
De eneste som kjøpte disse Cruiserne, var folk man finner på kontorer
med et skilt over skrivebordet: "Du må ikke være gal for å jobbe her,
"men det hjelper."
Jeg har en 3,4 liters V6, 185 hestekrefter.
Det er slutten på de gode nyhetene.
Alt annet ved denne bilen er ufyselig.
Da den ble lansert i 2000,
avdekket de den første bilen, og publikum gispet,
for så å le.
Da Walter White i Breaking Bad fikk en av disse å kjøre,
var bilen like nøye utvalgt som skuespilleren.
De ville vise ham som en taper.
Og ingenting signaliserer taper bedre enn en Pontiac Aztek.
Lada!
Jeg bestemte meg for at for å vinne løpet
måtte jeg treffe andre biler og håpe jeg kom verst ut av det.
Her kommer jeg.
Å pokker! Det fungerte ikke helt.
Og snart fikk kollegene mine samme idé.
Smak på dette.
Hammond prøver å knuse Azteken.
Det er umulig å se, slik er stylingen.
Jeg må dundre inn i Azteken slik at jeg ødelegger min egen bil.
Her kommer den! Det er en ulykke!
Der er den!
Å nei, PT Cruiseren er i live!
Jeg fortsatte å kaste meg mot den tunge Azteken.
Til jeg oppnådde det stikk motsatte av det jeg ønsket.
Den døde.
Jeg tror den bokstavelig talt er i fyr og flamme nå.
Mine herrer, vi kan ha en vinner.
Å nei!
Ja!
Det ble så en kamp på liv og død om andreplassen.
Lille kommunist-drittsekk.
Målet i sikte.
Ulykke!
Og snart fikk jeg galt resultat igjen.
Nei!
Han er ødelagt.
Den var dårlig.
Hvorfor fungerer min bil fortsatt?
Vi vet at dette er det verste som har blitt laget.
Kom igjen. Ta meg. Slå meg ut.
Den FSO-en er solid.
Ja! Sånn skal det gjøres.
Et stort treff.
Men nok en gang...
Er den FSO-en nede?
Over og ut for FSO-en?
Dette er en katastrofe!
Og for å gjøre ting verre...
Nei, May roter det til.
Nå var bare James og jeg igjen.
De to Chryslerene kjemper om æren av sisteplassen.
Begge bilene var nå for ødelagte til å nå hverandre.
Så det handlet om å vente og se...
...hvem som ville dø først.
Gå i stykker!
Ta fyr! Rull rundt! Jeg bryr meg ikke! Bare gå i stykker!
Den pipingen er temperaturen. Jeg har lite kraft.
Ja, jeg koker over, tror jeg.
Motoren vil kveles hvert øyeblikk.
Jeg har visst mistet tredje gir, som var det mest nyttige her.
Ikke noe giring. Jeg tror jeg har fått nok.
Nei! Men... Se på temperaturmåleren!
Nei!
Nei, det er ikke sant.
Nei, jeg aksepterer ikke dette.
-Hallo. -Er du ute eller bare finner du det på?
-Nei, jeg er ute. -Nei, jeg ville denne skulle være verst.
Ja.
Og det viser seg at denne faktisk kom sist.
Den sjette dårligste bilen noensinne.
-Vent. Jeg glemte reglene. -Det er slik det er.
-Du vant, så du tapte. -Jeg vet det.
Kjører fortsatt, så jeg tapte.
Istedenfor å bruke en time på å forklare reglene for James,
erklærte vi Azteken som vinneren...
...og med Hammond som navigatør
dro vi tilbake mot A9.
Vi leter etter en jævlig stor vei.
Men før vi innså at vi var på villspor,
begynte Lincolnen min å gjøre det PT Cruiseren ikke ville.
Hvorfor er motoren...
Jeg har mye feiltenning nå opp denne bakken.
Kom igjen.
Kom igjen, bil. Vær så snill.
Vi stoppet derfor ved en gård så jeg kunne reparere litt.
Jeg skal ta en titt på forgasseren.
Mens jeg tok fram min omfattende verktøykasse,
dro James for å sette på kjelen.
-Takk. -En kopp te?
-Hva? -Så hyggelig.
-Jeg må si... -Vil du ha en kjeks?
-Den fungerer. -Ja.
Hva fungerer?
Nettopp.
Campingvognen min.
Det er så mye bedre.
Omsider var reparasjonen ferdig.
Ødelagt.
Den kan holde deg beskjeftiget i timevis.
Hvorfor går den ikke på? Det er latterlig.
Jeg var i 30-årene.
-Ja. -Sent i 30-årene.
Plutselig står jeg på et jorde og ser på...
Hvordan er det mulig?
Dette er glimrende.
-Ja! -For en prestasjonsfølelse.
-Det neste er... -Hvor skal vi dra?
-Ikke noe mobildekning. -Nei.
Vi må finne A9.
Det...
Én ting man ikke kan i Skottland,
-er å navigere etter sola. -Nei.
-Ikke skyene heller. De beveger på seg.
Hva med å gjette?
Etter å ha valgt den muligheten, hadde jeg noen små uhell.
Herregud.
Men vi var snart i gang igjen,
med veiviser Hammond nok en gang i ledelsen.
Når som helst er det et kryss, og så...
...en liten vei snarere enn et spor, og så en stor vei.
Så skjedde ikke alt det.
Det er et hull.
Hammond har bare tatt oss med på et rallyløp ser det ut til.
Er dette A9?
Nei. Ingen fartsbokser på den.
Det er slik man vet at det er A9.
Å nei! Faen.
Hva er det?
Beklager! Det var så morsomt!
Mine damer og herrer, hva mangler i dette bildet?
-Det var storslått. -Jeg har aldri sett noe slikt.
Løsnet tilhengerfestet?
-Ja. -Tilhengerfestet falt av.
Kjære vene. Det er...
Det ville være absurd i en Tom og Jerry-tegnefilm.
Hva om det skjedde på A9?
Det hadde blitt roping.
Hvor skal jeg sove i natt?
Der. Det er der campingvogna di er.
Vi bestemte oss for å forlate campingvogna og fortsatte reisen...
...bak Richard Blomquist.
Han kjører opp et fjell
og tror han vil finne A9 på toppen av det.
Bra krenging, Hammond.
Halen logrer hunden litt her.
Kjære vene, noe er galt.
-Kjørte du for fort på en grusvei? -Ja.
Jeg kan ikke noe for det. Grusvei.
Hvis du kobler deg fra...
Han har gjort det.
Har du koblet fra? Ja.
Så det... Ja.
Hvis du kommer deg ut, Hammond...
-Ja? -Sånn.
-Nei! -Det fungerte.
Jeg har fått den løs.
Du er fri... Bilen din kommer seg ut nå.
Den står fast.
Den står på bensintanken. Se.
Her er situasjonen. Vi har én campingvogn igjen, som er våt.
Fuktig, ja, veldig.
Vi får ikke bo på hotell, selv om vi fant et.
Noe vi ikke gjør.
Hva om
vi bor i et slott?
Ingen regler sier at man ikke kan bo i et slott.
Det er ikke noe slott her.
Vi er i Skottland. Det er et hver 300. meter.
Han har et poeng. De er alle tomme,
ingen får bruke sin andre bolig,
og slott er alltid andre bolig.
-Hvis ikke man er i kongefamilien. -Kan være inne på noe.
-Vi må bare finne et slott. -Finne et slott.
Da det var avgjort, fikk vi Hammond opp av grøfta...
...og dro for å lete etter et slott.
James May, trodde aldri jeg skulle si dette til deg,
men juret ditt har falt av.
Ikke si det til meg igjen.
Terrenget var veldig røft.
Pokker.
Hva i helvete?
Glimrende.
Jeg har fått noen skader under.
Men heldigvis, etter bare tre kilometer...
...fant vi det vi så etter.
Ja. Dette er ideelt.
Vi overnattet i noen andres slott.
Og morgenen etter, etter å ha beundret utsikten deres...
...tuslet James til kjøkkenet for å vise kokkekunstene sine igjen.
Det er en dekonstruert og frityrstekt kedgeree.
Så det er en kippers, en risball og et egg.
-Alt frityrstekt? -Alt frityrstekt.
-Vær så god. -Fascinerende.
Fantastisk. Bra jobbet.
Vår jobb på dette oppdraget, som dere vet, var...
Hva er det?
Det er interessante smaker.
-Det er utfordrende. -Men kippersen er vel god?
Jeg liker kippers, jeg liker røre.
Jeg elsker kippers og røre. Også marshmallow og en fin blyant.
Men jeg vil ikke ha alt i en stor størknet klump.
Jeg har tenkt.
Vår jobb her var ikke å stjele noens hus
og frityrsteke alt vi fant.
Det var å finne ut hvorfor amerikanske biler...
-...ikke har slått an. -Ja.
At det ikke slo an i det hele tatt... På 1970-tallet
kjøpte vi i Storbritannia litt over 9000 biler bygd i USA.
Litt over 9000.
-Vi kjøpte 247 000 fra Sovjetunionen. -Ja.
En stor bidragsyter til sovjetiske bilers suksess hos oss
var Folkerepublikken South Yorkshire.
Det var der folk kjøpte Ladaer.
Ja.
Og hva har vi etablert så langt? At vi liker bilene våre.
Jeg elsker bilen min.
Elsker dem, men de har feil.
Ganske store.
-Veldig store. -Ja.
Vanskelige å kjøre i mange deler av Storbritannia.
Ja. Og din er veldig upålitelig.
Den er ekstravagant.
Men det er våre biler.
Vi har også slått fast at litt mindre biler, slik som PT Cruiser,
Aztek og så videre, er blant de verste bilene som noensinne er laget.
Hatefullt søppel.
Men saken er den.
Vi må aldri glemme
at Amerika også lagde noen veldig bra.
NYE DODGE CHARGER
Inspirert av denne produktkatalogen
valgte vi våre favoritt-muskelbiler.
Så brukte vi dem til å dra etter noe annet Amerika gjorde populært.
En pizza.
-Du kan ha ananas på den. -Du kan ikke det.
-Med skinke. -Du må ha Sloppy Giuseppe.
-Med skinke. -Ikke ananas.
Jeg kom på noe. Dere vet min venn John?
Alle kaller ham Tramp.
Han har invitert oss til en helt vanlig skytehelg.
Når da?
Vi må være der om 37 minutter.
Hva? Pizza Express til Tramp på 37 minutter?
Det er ikke mulig.
Eller er det det?
Det har vært mange flotte muskelbiler i årenes løp,
men dette er favoritten min, Mustangen.
Mustangen var den raskest solgte bilen gjennom tidene.
En rekord som aldri har blitt slått.
De solgte 22 000 på den første dagen!
Dette eksemplaret, GT500, bygd i 1967,
jeg kommer ikke på en bil som
passer øyeblikkets stemning bedre.
Farge-TV hadde nettopp kommet.
Apollo-romprogrammet hadde så vidt begynt.
Vi hørte på Sgt. Pepper, Fleetwood Mac og Jimi Hendrix.
Men i Amerika kunne familiemannen kjøpe en sju liters Mustang.
Dette, seere, er en Chevrolet Camaro Z/28 fra 1969.
Det var Chevrolets svar på Mustangen, som de syntes var litt klumpete.
Så de kom med noe mer velformet.
Denne muskelbilen føles spesielt landlig.
Vi tenker at amerikanere ikke innså det. Men jo.
De visste det nok, og de tenkte: "Pokker heller. Det er gøy."
Det er det som var flott med Amerika på den tida.
Optimisme, håp, skamløst forbruk.
Storbritannia så Mustangen og alle bilene den inspirerte,
som denne, og tenkte: "Vi skal prøve på det", og ga oss
Caprien, som var tilgjengelig med en 1,3 liters motor.
Hvorfor var vi så ydmyke?
Dodge Charger,
en av mine favoritter gjennom tidene, og en av de største.
Og denne andregenerasjons-versjonen fra 1968
kjent fra Bullitt og Dukes Of Hazzard.
Se på den. Den skriker "legende".
Chargeren var myntet særlig på unge folk,
som i dag ville bety: "Gjør den så liten og nøytral at den er usynlig,
"gi den en motor fra en blyantspisser."
Men på den tida: "Gi den en stor V8, panser-luftinntak og bredere hjulbuer."
De var morsomme!
Hva er en helt vanlig skytehelg?
Aner ikke.
Jeg tror ingen i verden vet
hva en helt vanlig skytehelg er. De er alle forskjellige.
Gutter?
Ja?
Døde.
Hammond, kan du droppe det? Jeg har hatt hjerteinfarkt.
Det viste seg at en løsnet kaliper hadde ødelagt hjulet,
som hadde blokkert girkassen, og så fått motoren til å eksplodere.
Men siden tida gikk,
måtte Jeremy og jeg forlate Storbritannias uheldigste sjåfør.
Dette er latterlig.
Det er som å kjøre til Barnard Castle for å se om synet fungerer.
Til tross for dette
klarte vi å kjøre fra Pizza Express til Tramp på 37 minutter.
Vi klarte det.
Å ja.
Men selv om vi rakk dit i tide...
...var det et problem.
Vet ikke om vi går i ett med omgivelsene
på denne helt vanlige skytehelgen.
Tja...
Det kunne vært verre.
Hva har du på deg?
Jeg vet det... Jeg har overdrevet.
Jeg svetter av forlegenhet.
Du er heldig. Etter det som skjedde i Argentina, kan jeg ikke svette.
-Seriøst? -Nei.
-Kan ikke svette? -Umulig.
Dette var inspirert av bilen min. Den villedet meg.
En melding fra Wilman.
En lang en.
"Dere har omsider avdekket
"hovedproblemet med å ha en amerikansk bil i Europa.
"Det er pinlig."
Vi skiller oss ut.
Det er litt...
Det passer ikke.
"Men hvis det fantes et samfunn der amerikaner-entusiaster
"kunne leve side om side med folk som delte lidenskapen deres,
"ville det ikke vært pinlig.
"Så jeg har skapt en liten by på De ytre Hebridene
"der folk kan gjøre det. Og det er dit dere skal nå."
Så ja. Det han tenker på, er litt som en slags stoffmisbruker-støttegruppe.
Du drar dit vel vitende om at alle andre er som deg.
Nettopp. For man dukker opp her, med slike biler, som vi har gjort,
-kledd... -Ikke sant?
Folk tenker: "Å Gud, Darren, Gary og Kevin er her."
Men hvis det var et samfunn...
Vi vil være blant våre egne.
-Du kan si: "Kan jeg få en burger?" -Ja.
Du kan få ost på alt.
-Og jordbær på skittentøyet. -Ja. Du kan faktisk si...
Ingen vil se på deg, alle gjør det.
-Alle i samme båt. -Glimrende.
-Bra jobbet, Wilman. -Ingen dårlig idé.
-Ja, det er genialt. -Og jeg har bare...
Jeg har bare tenkt...
Hvis vi drar til denne øya der alt er amerikansk
og alle kjører amerikansk bil...
...hvorfor ikke gjøre bilene våre mer amerikanske?
Jeg vet at din Cadillac er så amerikansk som en ørn laget av ost,
men gjør den mer amerikansk.
Vi modifiserer dem, og så kommer vi til øya
i veldig amerikanske biler.
Han vil bli så glad.
Jeg kan bare tenke på en ørn laget av ost nå.
To dager senere...
...la vi ut på en 320 km lang reise
til Wilmans hebridiske øy...
NORTH UIST YTRE HEBRIDENE
...i våre nymodifiserte biler.
La meg si hva jeg har gjort. Jeg fokuserte på å reparere ting.
Reparerte vindusviskeren foran.
Brukte vannløs kjølevæske for å prøve å løse overopphetingen.
Og hvis dere ser nøye etter foran,
fikk jeg plass til den svære kompressoren dere ser stikker ut av panseret.
Får rundt 100 hestekrefter av den.
Og da jeg hadde lagt til kompressoren i den enden,
måtte jeg ha noe som visuelt balanserte den
for at det skulle henge sammen.
Så jeg la til en Plymouth Road Runner-aktig vinge bak.
Hallo, seere.
Jeg har gjort min Cadillac Coupe DeVille til en lowrider.
Tre tommer lavere foran. To tommer lavere bak,
med hjelp av ekstra sterke Land Rover Defender-fjærer.
Et to og en halv tommers gjennomgående, sidefestet eksosanlegg.
Dette var allerede en veldig kul, veldig avslappet bil.
Den er nå enda kulere og avslappet-ere.
Jeg kan ha overdrevet senkingen litt.
Denne har nå ekstra sterke dekk med hvite bokstaver, og det har fungert bra.
Jeg har også tatt hånd om kraftproblemene ved å montere lystgass-injeksjon.
Det er helt ordinært.
Istedenfor å blande bensin med vanlig luft før den går inn i motoren,
blandes den med en kombinasjon av nitrogen og oksygen.
La oss prøve den. Aktiverer systemet med en bryter.
Gjør klar tanken.
Fyrer løs!
Hvorfor er det ingen forskjell?
Gjorde du andre modifikasjoner på drivstoff-systemet
enn å sette inn lystgass-flasken?
Ja.
Hva gjorde du?
Mange ting.
Han har ikke gjort det, hva?
Endret du timingen?
Jeg forbedret den.
Hva ville skje hvis jeg ikke endret timingen
eller noe slikt?
Jeg tror...
Du hadde gjort blandingen tynn og sannsynligvis smeltet stemplene.
Jeg får tribuneutsikt til eksplosjonen her bakfra,
om jeg kan se den rundt kompressoren.
Se rundt den? Er kompressoren faktisk i veien?
Bare i noen retninger.
Hvis jeg ser framover, for eksempel, så ja, da blokkerer den sikten.
Han ser ikke.
Senere oppdaget jeg et annet problem forårsaket av modifikasjonene.
Det er dekket mitt.
Lyden av dekkene mine som treffer karosseriet.
Jeg har virkelig rotet dette til.
Vi fortsatte ferden nordover
mot en stadig mer kjent bakgrunn av Skottlands vær.
Gud rotet det virkelig til med Skottland, hva?
For: "Se på det. Det er mitt beste verk.
"Og nå skal det regne konstant."
Han lagde noe vakkert, så dekket han det til med et stygt, gammelt laken
i form av været.
Det er interessant at i den muslimske verden
kan ikke gjenstander være perfekte, for bare Gud er perfeksjon.
I kristne samfunn liker vi å tro
at Gud introduserte ufullkommenhet og feil i verden
så vi ikke skulle bli blendet og gale av dens skjønnhet.
James, fyller siderørene dine bilen med gasser?
Han begynte med å si: "Det er interessant, hva?"
for så å være uinteressant de neste ti minuttene.
Men omsider ga regnet seg,
som betydde at vi kunne nyte en vakker utsikt...
...mens Hammond reparerte bilen sin.
-Hva skjer? -Det er en sprukket bensintank.
Tror ikke det kan benektes.
-Kommer du deg til landsbyen? -Sannsynligvis.
De har sikkert et bensintank-sveisesenter.
-Vanskelig å sveise en bensintank. -Må være forsiktig.
Jeg må finne noe som jeg kan tette den med.
Teip? Gaffateip?
Interessant forslag, for bensin oppløser det meste av lim.
-Ja, interessant forslag. -Tyggegummi?
I mellomtida tømmes livsnerven til bilen min.
Etter å ha løst problemet med litt av nikotin-tyggisen min...
...sluttet vi å se på utsikten og kjørte inn i den.
Jeg liker virkelig denne bilen. Hvordan den ser ut.
Har alltid likt hvordan den ser ut. Nå liker jeg det enda mer.
Den er utrolig behagelig og den har en Cartier-klokke,
som er helt nydelig.
Den klokka beveger meg.
Beveger meg med sin skjønnhet.
Hvor mange biler har vi beholdt fra TV-seriene våre?
Jeg beholdt Oliver, Opel Kadetten.
Jeg beholdt Alfaen, Bentleyen og The Excellent.
Jeg har bare beholdt beach-buggyen min.
Ikke mange, altså, av alle de hundre.
Jeg tror jeg forstår hva du tenker nå.
Jeg vil ha denne Lincolnen i livet mitt.
Jeg vil ikke gi fra meg Rivieraen. Jeg elsker den.
Hva med Cadillacen?
Jeg skal innrømme at den kan ha kommet litt under huden på meg,
og det kan hende jeg elsker den, særlig nå som den er en lowrider.
Da mørket senket seg, fant vi det nærmeste slottet å bo i.
Den kvelden besluttet Hammond og jeg å erstatte James' manglende skjerm.
Og morgenen etter var han veldig takknemlig.
Clarkson!
Det er et spesielt dårlig stykke arbeid.
Vent litt.
To amerikanske stjerner på amerikaneren din.
-Nettopp. -En forbedret skjerm.
Kunne prøvd å få den til å passe. Hva er disse...
Dere har bare kjørt
stygge selvskjærende skruer inn i Cadillacen min.
Men den er fikset.
Mens vi fortsatte ferden mot Wilmans amerikanske øy,
kom vi over et viktig stykke vei for nasjonens bilentusiaster.
Dette er Storbritannias Stelvio Pass.
The Applecross.
Det er det det heter.
Dette er en mulighet til å finne ut
hvordan bilene våre vil takle en fjellvei.
Det er i ferd med å skje vitenskap.
Jeg er med. Et vitenskapelig eksperiment, ja.
Da setter vi i gang.
Herregud. Gud bedre!
Ja, det er et problem.
Ser ikke gjennom frontruta, for den er full av dogg.
På andre siden funker ikke viskeren.
Hvis jeg kunne se gjennom frontruta, ville på andre siden
kompressoren dominere sikten.
Umulig å se.
Ja.
Akkurat denne amerikanske bilen sliter litt
med akkurat denne delen av Storbritannia.
Kommer opp til denne hårnålsvingen.
Forbereder meg mentalt for utfordringen.
Og her kommer den.
Bremser pent.
Hun har kommet rundt!
Ganske mye tåke.
Kjære vene.
Hva?
Hvordan endte vi opp med å kjøre på andre siden av veien?
Vi er i ferd med å kjøre inn i en sky.
Omsider nådde vi toppen av passet,
og fikk se på den berømte utsikten...
...for så å kjøre i vei nedover igjen.
Pokker, jeg har kjørt av veien!
Sånn. Nå...
Ja. Da jeg tenkte i morges:
"La oss kjøre opp den svingete veien i våre todørers V8-kupeer",
så det ikke ut slik i hodet mitt.
Jeg burde ha visst det da jeg tok på duffelcoat.
Dere har ikke sett en Formel 1-sjåfør sette seg i bilen med duffelcoat?
Senere den dagen nådde vi Isle of Skye.
SKYE BRU
Og etter å ha krysset den,
gikk vi om bord på en ferge til øya North Uist.
Og da vi var underveis,
ga vi oss i kast med litt lett bilfilosofi.
Det som er morsomt, er
at når du ser noen kjøre amerikansk bil i Storbritannia,
vet du alt om dem.
Du vet at Trump gjør dem plump.
De har et sørstatsflagg i garasjen.
De drikker bare Bud.
Når du ser noen i en Fiat, tenker du ikke:
"Han vifter med armene og har et rart forhold til mora."
Eller i en Volvo: "Han kler av seg og ruller i snøen med naboene."
Nettopp.
Man antar ikke noe basert på bilens nasjonalitet.
Nei. Men med amerikanske biler gjør man helt klart det.
Du har helt rett.
Et hypotetisk tilfelle: Om du så en klassisk Mustang,
si en mørkegrønn en, og den ble kjørt av Richard Hammond,
er alt du ser ansiktet hans som stikker opp over rattet,
men du ville tenke: "Han går nok med cowboystøvler."
Og han gjør det.
Det eneste han ikke gjør, som han burde,
som amerikaner-entusiast,
er å spille golf.
Ja.
Hva mener du med "ja"?
Ja.
-"Ja." -Har du noe du vil dele?
Jeg er Richard Hammond. Jeg har nylig begynt med golf. Og tatt timer.
-Seriøst? -Ja.
Jeg kjøpte et sett med golfkøller, og jeg har tatt timer.
To ganger i uka. På den lokale golfbanen.
Hvorfor har du begynt med golf?
Kompisene mine liker det. Så jeg ble med og prøvde det.
-Det er veldig vanskelig. -Jeg er ikke interessert.
Jeg har tatt timer.
Jeg hadde en ganske interessant tankeprosess der
om amerikanske biler, og nå er plutselig dagen ødelagt.
Noen jeg faktisk har likt å jobbe med
de siste 15 årene, viser seg
å være rar.
Heldigvis ble samtalen avbrutt her
fordi vi nådde
den usedvanlige øya North Uist.
Vi er på De ytre Hebridene.
Den neste øya er der Wilman
har bygd sitt samfunn for amerikaner-entusiaster.
Jeg er begeistret over ideen om et sted vi kan dra til med amerikanerne våre
uten å være flaue over det.
Det er som nudister.
De vil løpe rundt uten klær,
men du kan ikke gjøre det der alle går med klær.
Ville føle deg dum.
Så de treffer likesinnede som gjør det samme.
Omsider nådde vi kysten på andre siden av øya.
Så vakkert. Se på det.
Det er veldig pent, ikke sant?
Hva i helvete er det?
Hva er det?
Kanskje en midlertidig scene eller sitteplasser.
Det er vel plast i havet?
-Det er mye plast. -Se.
Kanskje de gjenbruker det etter koronaen,
-og har folkemusikk... -Dere?
-Alt er skylt i land... Hva? -Fikk en melding fra Wilman.
Det er øya der han har bygd samfunnet.
Og jeg tipper den taggete greia er en del av det.
-Ser dere det? -Der borte?
Ja.
Men for å komme til øya må vi bygge en bru av det.
Er det en slags flytebrygge?
De er fulle av luft, så de ser flytende ut.
Den klarer vel ikke å bære en bil?
Kanskje hvis man har nok av dem.
Så de...
Så de er koblet sammen, se...
Se, det er en av dem.
Ja, det er skruer.
De kan skrus sammen.
Sånn tror jeg helvete er.
Det er et stort byggesett!
Jeremy, det er som bursdagen din og jul samtidig!
Hvor mye bredere enn en bil må den være?
Hvor mange har vi?
Og vi har en jævlig lang vei.
Alle bilene er to meter brede.
To, tre, fire, fem, seks, sju åtte, ni.
Rett under ti fot.
Så føttene dine er én fot?
Jeg vet ikke.
I mellomtida var jeg mer interessert i hvordan dette samfunnet så ut.
Jeg tipper... Jeg prøver å tenke hvordan det er.
Det vil være et motell, og alle rommene har to senger
som er altfor store, burgunder-sengeteppe.
En sportsbar med hundrevis av skjermer
som viser noe forskjellig, men ikke forskjellig.
Alle snakker i heisen...
-Elevatoren. -Ja.
-Liker det. -"Fint å kjenne deg."
-Det er det de sier i Amerika. -De sier "god morgen".
Du kjenner meg ikke. Vi møttes nå.
-"Fint å møte deg"? -Jeg liker en samtale.
Fordi du er amerikaner.
Vi satte i gang med jobben...
Kaptein Mutter går inn.
Det må være verktøyet.
...og tok bare pause så James og jeg kunne krangle.
Det vil ikke fungere.
Jo. Jeg har regnet det ut.
-Omtrentlig. -Matte, James, betyr ikke noe på havet.
-Jo. -Tror du det vil fungere?
Nei. Ikke egentlig.
Går ned.
Herregud.
Ja, den er sikret.
-Bra. -Du pisset i dine egne støvler.
Ja. Det er mandig, er det ikke?
-Dette? -Ja.
Jeg vet det.
På den tredje morgenen med anstrengelser
hadde vi nådd punktet der vi trengte å låne en båt fra en lokal.
Hva?
Her er situasjonen. Vi har bygd denne delen.
Hammond skal hente båten hit.
Og vi skal taue den til enden av det vi har bygd,
der vi kan legge til en ny del.
Det var en enkel plan, men så viste det seg
at Hammond aldri hadde brukt påhengsmotor.
Trekk i snora!
Hvor er den?
-På toppen... Der. Trekk i den. -Jeg har den.
Den fungerer! Hvordan får jeg den til å bevege seg?
Vri på den. Sånn ja.
HMS Hammond er underveis.
Bruk tida du trenger. Så fort du vil.
Er du klar?
Jobb én: fest det.
Perfekt. Trekk meg av gårde.
Gå. Kraft.
Gi meg styrke.
Du rev av den jævla fiskestang-holderen.
Jeg bandt den ikke til den. Hvorfor bandt du den...
Jeg gjorde ikke det, din komplette idiot.
Er du klar? Vi drar.
Hammond er opp ned igjen.
Hva i... Herregud Hvordan har han klart...
Jeg skal trekke deg inn.
Pussig nok ville ingen av de andre lokale låne oss en båt etter det.
Så vi måtte trekke den nye delen på plass for hånd.
Se, jeg flytter en hundre meter lang bru alene.
Vann er virkelig glatt, hva?
Ja.
Klar? Se den dokkingen. Sånn ja.
Arbeidet fortsatte resten av dagen.
Jeg må trekke dette hjørnet inn, eller hva?
Der har vi den.
Inntil vår rette bru var ferdig sent om ettermiddagen.
Og siden James var den av oss som trodde det ville fungere,
bestemte Hammond og jeg at han skulle kjøre først.
T og P er bra.
Hva er sjansen for at han kommer over?
-Minimal, vil jeg si. -Ubetydelig.
Herregud, veien flyter foran meg.
Gud, se hvordan den beveger seg.
Den synker faktisk mens han kjører.
Herregud.
Det er rart.
Kompis, jeg skal ikke lyve, dette føles litt farlig.
Det er ti meter med vann
-han kjører over. -I en Cadillac.
Jeg vet det er dypt.
-Det var dypt nok til å sluke båten min. -Ja.
Faen.
Jeg tror eksosrøret kommer nedi.
Nå krasjer jeg i min egen bru.
Jeg tror han står fast der den senkes.
Hysterisk morsomt.
Jeg tror ikke dere kan se dette,
men på den siden har hjulene kollapset,
begge to, et av disse elementene.
Så nå står jeg imot klosser.
På den andre siden er eksosrøret nå nede på bakken
og enden på røret er kilt fast i et av festene.
Den står helt fast.
Det finnes en løsning, men du er neppe villig til det.
Hva da?
Du drar og hjelper ham.
Det ville bety fire tonn med stor amerikansk bil
på samme plastbit på havet.
Men siden James nå var et stort burgunderfarget hinder for vår suksess,
var det ikke noe alternativ.
Bruk kraft, øk farten.
Pokker. Bakdelen går ned.
Herregud, jeg er helt... Med ræva ned. Ser nesten ingenting.
Jeg kan se Thunderbird 2 nærme seg.
Luft.
Fungerer.
Du må gi meg en ganske heftig dytt og fortsette.
Greit, James May, her kommer jeg.
Det fungerte ikke. La oss prøve noe annet.
Jeg skal rygge.
Og så skal jeg lage en bølge.
Ja?
Når den løfter bilen, gi gass.
Her kommer den.
Kjør.
Balle og ræv.
Hammond, kan du tilby litt assistanse?
Jeg tror jeg er på den.
Jeg ville likt å se litt mer enn jeg kan se nå.
Herregud.
Jeg vil ikke havne i det vannet igjen.
Utrolig, den mest ulykkesutsatte sjåfør i verden klarte det uten at noe skjedde.
Jeremy, jeg er her nå. Kan jeg hjelpe til?
Hammond, jeg har en glimrende idé.
Fortsett.
Hvis vi begge kjørte mot ham i høy fart og så bremset for å lage bølgen,
kan det være nok til å løfte ham opp og fram.
Eller doble belastningen og ødelegge brua.
Men det er vel vår eneste mulighet?
Ok, jeg er med. Si når.
Dette er virkelig... Dette krever presisjonskjøring.
Jeg er klar.
Hammond, er du klar?
Jeg er klar.
Bilen min starter ikke.
Herregud.
Hva?
Situasjonsrapport: Jeg er kjøttet i en inkompetent sandwich.
Alt i orden, den startet.
Mine herrer, vi er klare her bak.
Om tre, to, én, nå.
Bremser nå.
Kjør.
Ja!
Det fungerte faen meg.
Veldig bra. Takk.
VELKOMMEN TIL HAMMONDSBURG INNBYGGERE: 7 MILLIARDER
Det må jeg si! Folket mitt har anerkjent meg!
Jeg tror Wilman har gjort det.
Ja, han har det.
Jeg gleder meg til å se samfunnet vårt.
Det vi leter etter, er en by med amerikansk stil, tror jeg.
Det er som Oklahoma.
Se på det.
Kyr.
Det er en bemerkelsesverdig reise gjennom hele Skottland,
gjennom hele Skye, gjennom hele...
Jeg må stoppe. Jeg har varsellysene på og alt.
Noe går galt. Bilen lukter...
James, vi er bokstavelig talt...
Ja, men jeg vil ikke bryte sammen 100 meter fra samfunnet vårt.
Jeg vil ankomme ærefullt. Så bare gi meg noen minutter.
Hvordan har han klart å ødelegge den de siste 100 meterne?
For en komplett idiot han er.
Jeg klarer ikke å åpne panseret.
Hammond, jeg har en idé.
Kan ikke gjøre noe for å hjelpe ham,
så la oss ta en titt på den piggete bygningen der.
Gjerne.
Fremad.
Herregud, du tuller. Kom igjen.
Den starter ikke.
Så begge har brutt sammen 100 meter fra mållinja.
La oss tenke.
Det gjør min.
Og har det. Sånn.
Etter en kort kjøretur...
...ankom jeg samfunnet vårt.
Dæven.
Wilman har vært opptatt.
Se på det!
Laser Quest. Multiplex.
Se på dette, en sportsbar!
Og 5G på mobilen. Hvordan er det mulig?
Pussig.
Er det en MG?
Hva gjør den her?
God kveld, bartender. Kan jeg få tre halvlitere Budweiser med ost?
Omsider dukket kollegene mine opp.
Mine herrer! Ølene deres venter.
Og der er den!
Vent. Pause. Bare nyt øyeblikket.
Ja, jeg vet hva du mener.
Budweiser! Der er du!
De hadde faktisk bare Tsingtao.
-Er det sant? -Ja.
-MGD? -Nei, bare Tsingtao.
La oss få noe å spise.
Ja, mat.
Mat, i denne. Se... Utrolig at Wilman lagde dette.
-Jeg har kommet hjem. -Virkelig.
-Min Buick Riviera står parkert utenfor... -Ja.
-...og jeg er her! Alt er bra. -Jeg vet det.
Det er overveldende.
Jeg har lyst på... Surf and turf?
Nei, vent.
Jeg vil ha Monterey Jack.
SVINEKJØTT I SURSØT SAUS $ 8,50 FUGLEREDESUPPE $ 9,00
KYLLINGTESTIKLER $ 7,50 STEKT RIS $ 8,50
DIM SUM $ 9,00 FRITYRSTEKTE HØNSEBEIN $ 8,00
Hva?
NUDLER $ 8,50
Kompiser,
det er ikke bare menyen.
Ingenting her føles helt riktig.
Det er rart.
Hvor lenge har dette stedet vært åpent? En uke?
Og allerede er hver eneste ting her inne...
...kinesisk.
Og med den fryktelige skuffelsen er det på tide å avslutte.
Vi kommer tilbake. Vi vet ikke hvor, vi vet ikke når, men vi gjør det.
Og vi ses da. Takk for at dere så på. Ha det.
Tekst: Marius Theil
Kreativ leder: Heidi Rabbevåg