I
Hej, og velkommen til The Grand Tour,
som denne gang ikke foregår på toppen af en vulkan
eller på bunden af havet.
Nej. Vi er i Berwick-upon-Tweed, Englands nordligste by.
Vores mission er at krydse grænsen
og derefter køre tværs over Skotland til De Ydre Hebrider.
Nej, det tegner til at blive en af vores smukkeste køreture nogensinde.
Og på vejen vil vi forsøge at besvare et meget vigtigt spørgsmål.
I Europa lytter vi til amerikansk musik,
vi køber amerikansk tøj, vi drikker amerikansk øl,
vi går med amerikanske solbriller.
Men amerikanske biler har aldrig fået fat.
Hvorfor?
For at finde ud af det har vi hver især købt en amerikansk bil.
Og jeg valgte den her:
en 5,8 meter lang Lincoln Continental Mark V.
Kan I huske Jock Ewing fra Dallas?
Han havde sådan en.
Tykke Frank Cannon, tv-detektiven, havde en lignende,
en Mark IV, dybest set det samme.
Og dette betød,
at jeg som barn så en Lincoln i fjernsynet hver uge,
hvorefter jeg spurgte min far: "Far, kan vi få en Ford Cortina?"
Hvorfor bad jeg ikke om sådan én?
Hvorfor gjorde han ikke?
Halløjsa.
Det er en Buick Riviera.
Ja da.
Med selvåbnende bagagerum.
-Skal jeg lukke det? -Hvornår skete det?
-Lige nu, da du kom. -Det er en funktion.
Det her er den legendariske Buick Riviera fra 1971, Boattail.
Hvad?
Jeg er lamslået.
Spørgsmålet var: "Hvorfor fik amerikanske biler ikke fat i Europa?"
Fik den her da fat i Amerika?
Det er lige det. Rivieraen var Buicks svar på Ford Thunderbird.
De producerede Rivieraer fra '63. Den gjorde det godt.
De solgte en del, men ikke som Thunderbirden.
Så i '71 sagde de: "Lad os lave noget slående,
"nyt og ekstremt."
Og de lavede den her. Og alle hadede den.
Bogstaveligt talt!
I reklamematerialet skrev de: "Den er ulig noget andet."
Og amerikanerne sagde: "Godt."
Men Jock Ewing, tykke Frank Cannon, den stråler af kendisser.
Clint Eastwood.
-Virkelig? -Jeff Bridges.
-Virkelig? -Ja.
-Havde de én? -Bruce Willis.
Bruce... Virkelig?
-Frank og Jock? -Ja.
-Bruce, Clint og Jeff? -Ja!
Men i Europa sagde vi stadig: "Skal vi købe en Allegro, eller..."
Vi havde en Allegro stationcar, mens den her fandtes!
Hvad tror du, May har købt? Lad mig omformulere?
Hvilken slags Cadillac har May købt?
Til sidst...
...efter seks meters ventetid...
...fik vi svaret.
Bilen ankommer nu ved platform fire, fem, seks, syv, otte, ni og ti.
May?
-Ja? -Vi gættede, at det var en Cadillac.
Ikke bare en Cadillac. Det er en Cadillac Coupe DeVille.
-Er det? -Cadillac'ernes Cadillac.
Jeg føler mig helt ærligt som Elvis Presley i den.
Altså død på et toilet?
Hvor meget bordeaux kan der være i én bil?
Det ligner et amerikansk motel.
De må have tømt samtlige bordeaux-miner i verden.
-"Hvilken skal farve sæderne være?" -"Bordeaux."
-"Panelet?" -"Bordeaux."
-God idé. -Men kontakten,
knappen på cruisecontrol-pinden...
-Bordeaux. -...er bordeaux.
Jeg håbede, I ikke ville se det.
Er den faldet af?
Jeg må erkende, at jeg var lidt et fjog.
Jeg var på vej herhen,
da jeg i spejlet så en stump flyve væk.
Og jeg tænkte faktisk: "Der var da underligt.
"Den stump er samme farve som min bil."
Men uden at tænke: "Gad vide, om det er faldet af den?"
Vi burde spille en omgang Toptrumf.
-Motor? -Ja?
6,6 liters V8.
-Det er sødt! -6,6...
-Hvad? Det er da ikke sødt. -Er det startmotoren?
-Hvor stor er motoren i din? -7,5.
-7,5 liter? -7,5 liter V8.
-Så sig det. -8,2.
Otte?
8,2 liter. Dette er den største V8 nogensinde i en produktionsbil.
-8,2 liter. -Godt så.
Min er tydeligvis mere effektiv. Hvor mange heste?
Min?
190.
-Heste betyder ikke noget. -Hvor mange?
-181. -Ikke andet?
Ja. Med 6,6 liter. Jeg ved ikke hvordan.
Min 7,5 liters V8-klump yder 250 hestekræfter.
-250? -Ja.
Så er det jo en raket.
THE GRAND TOUR SKOTLAND
Ivrige efter at påbegynde vores vigtige opdagelsesrejse
satte vi gang i Lincolnen til 10.000 pund,
Buicken til 17.000 pund,
og det bordeaux bjerg...
...og tog afsted.
Her er den...
Den skotske grænse.
Vi kører ind i McScotland.
Det er en hjemkomst for den her bil, fordi hr. Buick var skotte.
Du skal hjem!
Jeremy Clarkson,
ved du godt, at det ser ud, som om din bil taler?
Nej, det gør jeg ikke.
Der er 25 kilometer til kofangeren fra forsædet.
Vi trillede videre, forundrede over, hvad vi var gået glip af som børn.
Jeg kan huske, at i 1970
var varmeblæsere en tilvalgsmulighed i en Austin.
Hvorimod der i den her er el-sæder,
el-ruder, cruisecontrol...
Rumskibet Enterprise havde ikke engang cruisecontrol.
Se bare her: automatisk klimaanlæg.
Den kan indstilles til økonomisk, automatisk eller zoneinddelt.
Zoneinddelt. Vi anede slet ikke, hvad det betød.
Hvis nogen havde vist mig et vindue, der bevægede sig
ved brug af elektricitet i 1970'erne,
ville jeg være besvimet.
Se lige mine lygter.
Jeg har garageporte til mine forlygter.
Hvordan min mon min barndom havde været
på bagsædet i en af de her
i stedet for en Ford Anglia med hul i gulvet?
Min far ville have været min helt,
og jeg ville have set verden mere positivt.
Ja.
Da vi nærmede os udkanten af Edinburgh,
blev vi hædret med den traditionelle, lokale velkomst.
McRegn. Forudsigeligt.
Hvor længe har vi været i Skotland? Tyve minutter?
Politiet her kan ikke sige: "Du er anholdt, solstråle,"
for ingen ved, hvad det betyder.
Ikke godt. Det er ikke gode nyheder.
Vi besluttede derefter at køre til centrum...
...for at se, hvordan bilerne ville klare de stejle og snævre brostensgader.
Vent nu lige.
Åh gud!
Det kan man ikke.
Problemet med mit bøvede differentiale skabte snart et andet problem.
Det er min, der overopheder.
Venner, jeg overopheder.
For pokker da. Det er ligesom John i Mongoliet.
Da jeg endelig havde erobret bakken,
fyldte Hammond lidt dyrebart, skotsk vand på.
Og mens vi spekulerede på, hvordan Frank Cannon fik opklaret noget,
fortsætte vi rejsen gennem centrum.
Du almægtige. Har I set, hvad der er forude?
Jeps.
Nå.
Den knirker lidt, Clarkson.
-Hvor... -Elsker den. Elsker bilen.
Hvor tæt er jeg på muren?
Cirka så langt.
Jeg indrømmer, at min bil er lidt for stor til Edinburgh.
Jeg tror, at vi kan bebrejde Edinburgh og ikke bilerne.
Glem det.
Hvad nu hvis vi rykker skraldespanden midlertidigt?
Så hvis jeg bakker...
Så kan du dreje og skubbe...
Min overopheder!
-Det gør den. -Du godeste.
Åh, nej.
Den synger sin dødssang.
Hjælp!
Hold afstand.
Jeg lod Hammond søge efter mere vand
og pressede mig gennem hullet
og kørte ud efter lidt friskt at drikke.
Nå, der er sket det, at min dør forhindrer min dør i at åbne.
Hvordan er det sket? Hvorfor gør den det her mod mig?
Hvordan kom Frank Cannon ind? Jeg kan ikke komme ind.
Elegant.
Smukt.
-Det blokerede ikke trappen. -Det var længere på den vej.
-Var det? -Længere tilbage.
-Den anden stod foran den her. -Bare stil den derover.
Hvordan skal jeg...
Jeg kan ikke...
Hele siden er faldet af.
Vi fik fastslået, at amerikanske biler har problemer i midtbyer,
før vi drog tilbage mod en tresporet motorvej.
En bro i tåge. Se!
Og snart ankom vi til stedet for vores anden prøve...
Skotlands Nürburgring.
Det er Brickyard, det er Monza,
den frygtindgydende Knockhill.
Ideen er ganske enkel.
Vi bruger en skotsk bil til at sætte en standardtid på banen,
og så prøver vi at slå den i vores todørs V8-sportscabrioleter.
Vores eneste problem er, hvilken skotske bil vi skal bruge.
Impen med en hækmotor som en 911?
Talbot'en? Avengeren?
En treliters AC ME?
Eller måske den lille Scamp?
Det er et overflødighedshorn af fortræffelighed.
Efter en del betænksomhed besluttede vi os for den hidsige Hillman
og satte en gammel ven i førersædet.
Så er det nu, en rullende start. Det er vores tid.
Vi har en 1.5 liters motor med store ventiler.
Sænket forophæng, stærkere bagophæng, 93 hestekræfter.
Topfart? 174 i timen.
-Den mangler nogle gear. -Ja.
Ja, det er det, den mangler.
Det er kimen af skotsk fortræffelighed i 1970'erne.
Her kommer hun.
Abbie krydsede stregen med tiden 1.13,98.
Og med stopuret nulstillet
slap jeg så min tungmetalblok fra Detroit løs.
Jeg opbygger fart til start/slut-linjen. Jeg håber på godt 112 i timen.
Det gik ikke. 110. Det må forslå.
Jeg drejer ind i svinget.
Jøsses.
Jeg faldt ned på passagersædet. Det er en af...
Du almægtige! Nu...
Jeg ruller igennem.
Åh, nej, jeg kørte vist en smule af vejen.
Men jeg er tilbage.
Åh, nej, mit sæde er kollapset.
Den låser virkelig.
Kom nu!
Fart og kraft.
120! Det er næsten 130!
Efter denne festival af rul og understyring,
regnede vi med, at James' 8,2 liters Cadillac ville være hurtigere.
Men...
Kom nu!
Tænk, at så stor en motor kan være så sløv.
Dette problem, kombineret med James' afslappede drejestil...
Der står "brems", og det råd følger jeg.
...og hans legendariske hukommelse om banens udformning...
Hvad sker der her? Jeg kan ikke huske det.
...resulterede ikke i de hurtigste omgangstider.
Flot.
Da Carroll Shellbys arbejde var gjort,
var det op til Buicken at gøre Amerika storslået igen.
Jeg skyder mægtige 112 km/t. Og over startlinjen.
Vi ruller den ind.
Der er ret meget understyring.
Det ligner en amerikanerbil fra film, ligesom jeg ønskede mig.
Jeg har... Jeps.
Da vores omgange var kørt, var det tid til at se, om amerikansk ildkraft
havde slået den skotske Hillman.
Den tid, vi skal slå...
-Ja? -1.13,98.
-James May. -Ja?
1.31,99.
Atten sekunder langsommere end en Hillman Avenger.
-Og du havde næsten syv liter mere? -Ja.
Jeg gjorde det på 1.21,47.
-Du godeste. -Richard Hammond.
-Ja? -En...
...atten...
-...komma syv syv. -Hvad beviser det?
Det er interessant. Jeg troede, min ville være hurtigere.
-Det troede jeg ikke, at min ville. -Du kørte ikke hurtigt.
Så hurtigt, den kunne. Den er bare magelig.
Du har ét instrument i din bil, et speedometer.
-Ja. -Det er det eneste, du ikke har brug for.
-Ja. Der er ikke brug for det. -"Unødvendigt."
Men det er sjovt, jeg tror, at det er den første bane,
som du har kørt en del på uden at ramme noget.
-Ja! -Gud, ja.
Og bilen ligger ikke på hovedet.
-Det kan vi alle glæde os over. -Tak.
Richard Hammond.
Vi har gjort det her i mange år, og jeg har endelig opnået...
Normalt ville en redder klippe hans bukser af lige nu.
-Ja. -Og så en tur på hospitalet.
Jeg ville ringe til hans kone. "Hej, Mindy. Ja..."
-Igen. -"Han har gjort det igen."
En besked fra hr. Wilman.
"Der er åbenbart en virus i omløb."
-Åh, nej. -Hvor har han været?
-Nu har han læst avis igen. -Det er farligt, når han læser avis.
"I kan ikke bo på hotel i aften.
"Jeg har derfor fundet alternativt logi ved banen."
Hvor?
Du almægtige.
Det bliver da sjovt med lidt camping.
Da vi havde fundet os til rette, stod den på traditionel, skotsk middag
tilberedt af vores faste kok.
-Hvad er det? -Svin.
-Hvad er det der? -Det er ærter.
Hvad er det her?
Det er en gulerod, tror jeg.
-Mange tak. -En friturestegt gulerod?
-Ja. -Det er ikke en gulerod! Det er en pølse!
Måske. Der var en pølse et sted.
Det er da okay, ikke?
Jeg kan føle, at jeg bliver sundere.
-Ja. Mit hjerte siger tak. -Hvordan er ærterne?
-Ærterne? -Det er en blok af ærter.
-Ja. -Det gør dem lettere at spise.
Ja. Ærter er så svære at spise, men når man frituresteger dem sådan her...
Det fremhæver ærternes sødme.
Da middagen var spist og kastet op,
besluttede vi at se motorsport på hr. Wilmans bærbare computer.
Hvor mange har han bestilt? Det bliver der aldrig plads til.
Har I set her? Det er hr. Wilmans tastatur.
Se A'et...
Slidt ned. N og L.
Måske har skriver han tit til sin ven Alan.
Ja...
Nå, men mange seere vil mene,
at dysten mellem vores store, amerikanske kampvogne
og en europæisk bil på en europæisk bane er dum.
Men er den europæiske bil altid hurtigere?
-Der er en historie. -Ja. Og det herlige er,
at på Goodwood-banen kører de stadig ræs med biler...
-Se. -...fra tresserne.
Se her. Der er alle slags biler.
-Der er den store Studebaker. -Den er tung.
Det er en Ford Galaxy.
Og så er der to Lotus Cortinaer. Der er Minier.
Og løbet er bare mageløst.
Se!
Se det firhjulede skred i Lotus Cortinaen.
Lotus Cortina havde vist 130 hestekræfter?
-Ja. -Hvad havde Galaxyen?
-425. -425?
Og det er soleklart lige her.
Han nærmer sig en kæmpe Galaxy. "Må jeg komme forbi?"
-"Nej, jeg kan ikke!" -Se! Han er væk!
-Fordi han har flere kræfter. -Han nærmer sig igen i hjørnet.
"Jeg prøver igen. Jeg kæmper videre."
Og så snart det går lige ud, er han væk.
-Nu. -Den er bare væk.
Amerikanerbiler, såsom vores,
-er ikke langsommere... -Nej.
...på en bane end europæiske biler, fordi de er hurtigere på lige strækninger.
Der er en Mini! Den har godt 130 hestekræfter, ikke mere!
Det er en terrier mod en Doberman. 425 hestekræfter mod 130.
-Han smutter igen. -Farvel!
-Og et vink. -Han vinker til ham.
Næste morgen fik vi at vide, at på grund af COVID-problemerne
måtte vi tage vores campingvogne med os.
Så mens en mand monterede trækstængerne,
satte vi os for at gøre dem lige så stilrigtige som vores biler.
For at fremhæve det amerikanske i min vogn,
har jeg forvandlet den til...
...den mest amerikanske og eneste seje campingvogn nogensinde.
Det er en Airstream.
Se! Ja!
Jeg gik efter lowrider-looket.
Det er en slank vogn.
Men den er stor. Tredive cm længere end en bus fra London.
Men mindre sporty.
Man må indrømme, at det er ret retro-genialt.
Nej, det ligner en campingvogn, der er rullet ind i sølvpapir.
Han er virkelig en forstyrret lille mand.
Jeg har fået den bedste idé.
Problemet med campingvogne er, at de er grimme.
De samles på en mark.
De er hvide kasser. De ligner Tupperware.
Så jeg har malet min sort og hvid
og givet den et yver.
Den har faktisk et yver!
Med vores enorme filmholdskonvoj i bagtroppen...
...fortsatte vi ufortrødent gennem det konstante skotske regnskyl.
Kan vi snart stoppe og tanke? Min er ved at være tom.
Hvordan du brugte det på banen, ved jeg ikke,
men ja, vi finder en benzintank.
Det er pludselig ret skotsk!
-Det er virkelig koldt nu. -Virkelig skotsk.
Ja.
Efter vi opdagede, at han kørte
hele 3,4 isbjørnevenlige kilometer på literen,
var det tid til James' morgenrytme,
hvilket betød, at han var nødt til at parkere.
Jeg skal den vej med den arm.
Den her skal vist den vej.
Hvad laver han? Hvordan har han fået den så langt...
Til hans forsvar er pladsen ret snæver.
James lod det være tilstrækkeligt
og gik ind for at gøre sit.
Og vi indfandt os i vores sædvanlige venteperiode.
Jeg mister en time om dagen på at vente på hans...
Det tager en hel søndagsmiddag.
-Læs avisen, løs krydsogtværsen... -Hvis han løser den...
Ja, så har du nok en time.
Hvad?
Det her er genialt.
Hvorfor har brandbiler så lange slanger?
Hvis branden er langt væk.
Nå.
Det her er...
Vi kan sige, at taget var utæt.
Ja.
Hvis I lige er kommet til,
er det her svært at forklare.
Han grubler sikkert lige nu. Kender du soldaternes beredskab?
-Ja. -Pjat.
Kan du forestille dig, hvis han var pilot?
Nej.
Jeg tror, det er nok, Hammond.
Vi antog, at James ikke ville opdage vores nummer, før han kørte.
Men vi behøvede ikke vente så længe.
Han bliver tosset!
Jøsses!
Soltaget stod åbent!
-Ja. -I er så sjove.
Omend jeg beundrer jeres opfindsomhed og udføring,
var det lavt på en dag som i dag.
Jeg var allerede våd. Og I kunne godt have fjernet mine ting.
Er det ikke sjovt, at tre mennesker kan se én ting så forskelligt?
Jeg syntes, det var en rigtig god idé.
Også mig. Og de fleste af dine ting er alligevel lavet af gummi.
Gud, det drypper ind.
Hvordan kan min forrude lække?
Jeg er pisseligeglad.
Nogle få kilometer senere forlod vi hovedvejen
og kørte mod Skotlands øde centrum for lidt videnskabelig forskning.
Ja, vi kan godt lide vores biler.
De er karismatiske og interessante.
James og Richard har selv amerikanerbiler. De har Teslaer.
Men vi antyder slet ikke, at alle amerikanske biler er gode,
for det er de ikke.
Nogle af dem er forfærdelige.
Og lige nu kører vi langt ud på landet i Skotland
for at udføre et vigtigt eksperiment.
Hvem lavede de værste biler?
Sovjetunionen eller amerikanerne?
Som repræsentanter for Sovjetunionen
har vi en FSO Polonez 1.6,
en Lada Riva 1200
og Zastava GTL 55.
Og som repræsentanter for USA
har vi Chrysler Voyager,
Chrysler PT Cruiser, der giver mig kvalme,
og Pontiac Aztek.
Vi vil køre om kamp på den her mark,
vi tre i de amerikanske, og tre af vores nyeste
og derfor mest undværlige researchere i de sovjetiske biler.
Reglerne er enkle. Den første, der ryger ud, vinder.
-Vent, det er forkert. -Hvad?
"Den første, der ryger ud"? Det giver ingen mening.
Jo, det gør.
Intet løb er blevet vundet af den første, der ryger ud.
Vi prøver at finde den værste bil. Den værste bil vil ryge ud først.
-Faktisk... -Ja.
Han siger noget.
Så er taberen vinderen.
-Ja. -Forstået.
-Ja. -Godt.
Og under let regn...
...begyndte den kolde krig.
Det her er faktisk verdens første minivan.
Det vigtigste at vide om den her er,
at i Euro NCAP's frontalkollisionstest fik den...
Hvor er gearstangen? Nul.
De eneste, der købte Cruisere, er kontortypen med skilte,
hvor der står: "Man behøver ikke være skør for at arbejde her,
"men det hjælper."
Jeg har en 3,4 liters V6, 185 hestekræfter.
Så er det slut med de gode nyheder.
Alt andet ved den her bil er modbydeligt.
Ved lanceringen i år 2000
afslørede de den første bil, og publikum gispede,
og så grinede de.
Da Walter White i Breaking Bad fik en af dem her,
var bilen lige så nøje castet som skuespilleren.
De ville vise ham som en taber.
Og intet skriger "taber" højere end en Pontiac Aztek.
Lada!
For at vinde dette løb
måtte jeg ramme de andre biler og håbe, at det gik værst ud over mig.
Her kommer jeg.
Lort! Det var ikke helt nok.
Og snart fik mine kolleger den samme idé.
Smag den her.
Hammond forsøger at smadre Azteken.
Det er umuligt at se på grund af designet.
Jeg må vædre Azteken på en måde, så jeg smadrer min egen bil.
Her kommer det! En ulykke!
Sådan!
Nej, PT Cruiseren er i live!
Jeg blev ved med at kaste mig imod den tunge Aztek.
Indtil jeg opnåede det modsatte af mit mål.
Den døde.
Der er helt sikkert ild i den nu.
Mine herrer, vi har en vinder.
Åh nej!
Ja!
Derefter blev det en dødskamp om andenpladsen.
Lille kommunistskiderik.
Målet er fundet.
Et uheld!
Og kort efter opnåede jeg det forkerte resultat igen.
Nej!
Han er brudt sammen.
Den var slem.
Hvorfor virker min bil stadig?
Den er menneskehedens værste opfindelse!
Tag mig så. Slå mig ud.
Den FSO er solid.
Ja! Det var bedre.
Sikken kollision.
Men endnu en gang...
Er FSO'en i stykker?
FSO'en i stykker og ude?
Det er en katastrofe!
Og for at gøre tingene værre...
Nej, May nosser i det.
Nu var der kun James og mig tilbage.
De to Chryslere kæmper for æren ved sidstepladsen.
Begge biler var nu for ødelagte til at fange hinanden.
Så vi måtte bare vente og se...
...hvem der ville dø først.
Gå så i stykker!
Bryd i brand! Vælt! Jeg er ligeglad! Bare gå i stykker!
Den lyd er temperaturen. Jeg mangler kraft.
Ja, jeg koger. Jeg tror, jeg koger over.
Motoren går snart i stå.
Jeg har mistet tredje gear, der var det mest nyttige her.
Jeg kan ikke skifte gear. Jeg tror, det er slut.
Nej! Se min temperaturmåler!
Nej!
Det kan ikke være sandt.
Nej, jeg accepterer det ikke.
-Hej. -Er du ude, eller lader du bare som om?
-Jeg er ude. -Det her skulle være den værste bil.
Ja.
Og den kom faktisk til sidst.
Det er den sjette værste bil nogensinde.
-Jeg har glemt reglerne. -Sådan er det.
-Du har vundet, så du har tabt. -Ja.
Den kører, så jeg har tabt.
Frem for at bruge en time på at forklare James reglerne igen
kårede vi Azteken som vinder...
...og med Hammond som navigatør
kørte vi tilbage mod A9-motorvejen.
Vi leder efter en kæmpe vej.
Men før vi indså, at vi var faret vild,
begyndte min Lincoln at gøre, hvad PT Cruiseren ikke ville.
Hvorfor er min motor...
Den hakker virkelig på vej op ad bakken.
Kom nu.
Kom nu, bil, vær nu sød.
Vi stoppede derfor på en gård, så jeg kunne foretage reparationer.
Jeg kigger på min karburator.
Mens jeg fandt mit omfattende værktøjssæt frem,
satte James vand over.
-Tak. -En kop te?
-Hvad? -Det er pænt af dig.
-Jeg må sige... -Vil du have en kiks?
-Det virker. -Det gør det.
Hvad virker?
Ja, præcis.
Min campingvogn.
Det er meget bedre.
Til sidst blev jeg færdig med mine reparationer.
Den er ødelagt.
Det kan tage dig flere timer.
Hvorfor kan jeg ikke få den på?
For et øjeblik siden var jeg i 30'erne.
-Ja. -Sidst i 30'erne.
Pludselig står jeg på en mark og kigger på...
Hvordan er det muligt?
Det her er genialt.
-Ja! -Sikken præstation.
-Det næste er... -Hvor skal vi gå hen?
-Der er intet mobilsignal. -Nej.
Vi må finde A9'eren.
Det...
I Skotland kan man ikke
-navigere efter solen. -Nej.
-Skyerne dur ikke. De bevæger sig.
Hvad med at gætte?
Efter at have valgt den mulighed havde jeg et par mindre uheld.
Åh gud.
Snart var vi på farten igen
endnu engang med navigatør Hammond i spidsen.
Der kommer et T-kryds når som helst, og så...
...en lille vej i stedet for et hjulspor, og så en stor vej.
Og så skete alle de ting ikke.
Der er et hul.
Hammond har vist ført os ud på en rallybane.
Er det her A9'eren?
Nej. Her er ingen fotofælder.
Det er sådan, man ved det.
Åh, nej! Lort.
Hvad?
Undskyld, men det var morsomt!
Mine damer og herrer, hvad mangler der her?
-Det var legendarisk. -Jeg har aldrig set mage.
Faldt anhængertrækket af?
-Ja. -Anhængertrækket er faldet af.
Du godeste. Det...
Det ville endda være absurd i Tom og Jerry.
Sæt det var sket på A9'eren?
Folk ville have råbt.
Hvor skal jeg sove i nat?
Der. Din campingvogn er der.
Vi besluttede at forlade min campingvogn og genoptog rejsen...
...bag den berømte opdagelsesrejsende.
Han kører op ad et bjerg
og tror, at han finder A9'eren på toppen.
God stil, Hammond.
Det er halen, der logrer med hunden her.
Åh, der er noget galt.
-Kørte du for hurtigt på en grusvej? -Ja.
Jeg kan ikke gøre for det. Grusvej.
Hvis du hægter dig af...
Ja, det har han gjort.
Er du hægtet af? Ja.
Så det... Ja.
Hvis du får dig selv op...
-Ja? -Sådan.
-Nej! -Det virkede.
Jeg fik den da hægtet af.
Du er fri. Din bil kan komme op nu.
Den sidder fast.
Den ligger på benzintanken. Se.
Her er sagen. Vi har en campingvogn tilbage, og den er våd.
Ret fugtig, ja.
Vi må ikke bo på et hotel, selvom vi kunne finde et.
Hvilket vi ikke kan.
Hvad hvis...
...vi bor på et slot?
Der er ingen regler om at bo på et slot.
Men her er intet slot.
Vi er i Skotland. Vi finder ét om 300 meter.
Han har fat i noget. Og de er tomme,
fordi ingen må bruge deres ferieboliger.
Og slotte er altid ferieboliger.
-Medmindre man er kongelig. -Men du kunne have fat i noget.
-Vi skal bare finde et slot. -Finde et slot.
Da det var afgjort, trak vi Hammond op af grøften...
...og tog på jagt efter et slot.
James May, jeg må desværre sige sætningen:
Dit yver er faldet af.
Sig aldrig det til mig igen.
Terrænet var meget hårdt.
Pis.
Hvad fanden?
Fremragende.
Jeg har skadet noget i undervognen.
Men allernådigst, efter blot tre kilometer...
...fandt vi, hvad vi ledte efter.
Ja. Det er ideelt.
Vi slog os ned for natten i en andens slot.
Og næste morgen, efter at have beundret deres udsigt...
...luskede James ud i køkkenet for at bruge sine madlavningsevner igen.
Det er en dekonstrueret og friturestegt kedgeree.
Det er en kippers, en riskugle og et æg.
-Alt sammen friturestegt? -Ja.
-Velbekomme. -Fascinerende.
Mageløst. Flot.
Vores opgave på den her mission var...
Hvad?
Det er nogle interessante smage.
-Det er udfordrende. -Kippersen er god, ikke?
Jeg kan godt lide kippers og dej.
Jeg elsker kippers og dej. Og skumfiduser og en god blyant.
Men ikke blandet sammen i en stor, stivnet klump.
Jeg har tænkt over noget.
Vores job var ikke at stjæle nogens hus
og friturestege alt, vi kunne finde.
Vi skulle opklare, hvorfor amerikanerbiler...
-...aldrig tog fat. -Ja.
Skalaen er... I 1970'erne
købte vi i Storbritannien omkring ni tusinde amerikanerbiler.
Lidt over ni tusind.
-Vi købte 247.000 sovjetiske biler. -Ja.
En stor faktor i de sovjetiske bilers succes i Storbritannien
var folkerepublikken South Yorkshire.
Det var primært der, folk købte Ladaer.
Ja.
Og hvad har vi slået fast indtil videre? At vi kan lide vores biler.
Jeg elsker min bil.
Elsker dem, men de har mangler.
Ret store.
-Meget, meget store. -Ja.
De er ret svære at manøvrere i mange dele af landet.
Ja. Og din er meget upålidelig.
Den er flamboyant.
Men det er vores biler.
Vi har også fastslået, at mindre biler, såsom PT Cruiser
og Aztek og så videre, var blandt de værste biler nogensinde.
Modbydeligt affald.
Men her er sagen.
Vi må aldrig glemme,
at Amerika også lavede nogle absolutte genistreger.
Inspireret af disse arkivoptagelser
valgte vi vores yndlings-muskelbiler.
Dem brugte vi til at hente noget andet, Amerika har gjort populært.
Pizza.
-Jeg synes stadig, at ananas er okay. -Nej.
-Med skinke. -Det bliver en Sloppy Giuseppe.
-Med skinke. -Uden ananas.
Jeg har lige husket noget. Kender I min ven John?
Alle kalder ham Tramp.
Han har inviteret os til til en stille jagtweekend.
Hvornår?
Vi skal være der om 37 minutter.
Fra Pizza Express til Tramp på 37 minutter?
Det er ikke muligt.
Eller er det?
Der har været rigtig mange fabelagtige muskelbiler i årenes løb,
men her er min favorit, Mustangen.
Mustangen var den hurtigst sælgende bil nogensinde.
En ubrudt rekord.
De solgte 22.000 den første dag!
Dette specifikke eksemplar, GT500, bygget i 1967,
og jeg kan ikke komme på nogen bil,
der passer mere perfekt til tidens stemning.
Der var lige kommet farvefjernsyn.
Apollo-rumprogrammet var i sin spæde start.
Vi hørte Sgt Pepper og Fleetwood Mac og Jimi Hendrix.
Men i Amerika kunne familiefaren købe en 7-liters Mustang.
Det her er en Chevrolet Camaro Z/28 fra 1969.
Det var Chevrolets svar på Mustangen, som de fandt lidt for firkantet.
Så de fandt på noget med lidt flere kurver.
Den her muskelbil føles særdeles landlig.
Vi forestiller os, at amerikanerne ikke indså det. Men det tror jeg.
Jeg tror, de vidste det og tænkte: "Og hvad så? Den er sjov."
Det var det fantastiske ved Amerika i den periode.
Optimisme, håb, uhæmmet forbrug.
Storbritannien så selvfølgelig Mustangen og de biler, den inspirerede,
såsom den her, og tænkte: "Det vil vi prøve også," hvilket gav os
Caprien, der kunne fås med en 1,3 liters motor.
Hvorfor var vi så ydmyge?
Dodge Charger,
en af mine klare favoritter og en af de store.
Specifikt denne anden generation fra 1968,
gjort berømt i Bullitt og Dukes Of Hazzard.
Bare kig på den. Den skriger "legende."
Chargeren var rettet mod unge specifikt,
hvilket i dag betyder: "Gør den lille, kedelig og usynlig,
"og giv den en motor fra en blyantspidser."
Dengang betød det: "Giv den en stor V8, kølerudluftning og bredere bagparti."
De var sjove!
Hvad er en stille jagtweekend?
Det aner jeg ikke.
Der er nok ikke nogen, der ved,
hvad en stille jagtweekend er. Intet er stille.
Venner?
Ja?
Jeg er død.
Hammond, gider du lade være? Jeg fik et hjerteanfald.
Det viste sig, at en løsrevet bremseklods havde ødelagt hjulet,
der blokerede gearkassen og fik motoren til at eksplodere.
Men eftersom tiden gik,
måtte Jeremy og jeg forlade Storbritanniens mest uheldige bilist.
Det er er latterligt.
Som at køre tæt på Barnard Castle for at teste ens øjne.
Men på trods af det
nåede vi fra Pizza Express til Tramp på 37 minutter.
Vi nåede det.
Åh, ja.
Men selvom vi nåede det til tiden...
...var der et problem.
Vi passer vist ikke rigtig ind
i den stille jagtweekend.
Altså...
Det kunne være værre.
Hvad er det, du har på?
Ja, jeg ved det godt... Jeg har overdrevet.
Jeg sveder af skam.
Du er heldig. Efter hvad der skete i Argentina, kan jeg ikke svede.
-Virkelig? -Nej.
-Kan du ikke svede? -Slet ikke.
Det var inspireret af min bil. Det har vildledt mig.
En besked fra hr. Wilman.
En lang en.
"I har endelig opdaget
"det største problem ved at eje en amerikansk bil i Europa.
"Det er pinligt."
Vi skiller os ud.
Det er lidt...
Det passer ikke.
"Men hvis der var et fællesskab, hvor amerikanske bilentusiaster
"kunne leve side om side med folk, der delte deres lidenskab,
"ville det ikke være pinligt.
"Så jeg har skabt en lille by i De Ydre Hebrider
"hvor folk kan gøre netop det. Og det er der, I er på vej hen."
Så han tænker på noget i retning af en støttegruppe for misbrugere.
Alle de andre er ligesom en selv.
Præcis. For dukker man op her i de biler, som vi lige har gjort,
-klædt... -Ja, ikke?
Folk tænker: "Du almægtige, så er bonderøvene her."
Men hvis der var et fællesskab...
Så ville vi være blandt vores egne.
-Man kunne sige: "Må jeg få en burger?" -Ja.
Man kan få ost på alt.
-Og et jordbær på sit vasketøj. -Ja. Man kunne faktisk sige...
Og alle gør det, så ingen ville bemærke det.
-Alle er i samme båd. -Genialt.
-Godt klaret, hr. Wilman. -Ikke en dårlig idé.
-Slet ikke dumt. -Og jeg har...
Jeg har lige tænkt...
Hvis vi skal til den her ø, hvor alt er amerikansk,
og alle kører i amerikanerbiler...
...skal vi så ikke gøre vores biler mere amerikanske?
Jeg ved, din Cadillac er så amerikansk som en ørn lavet af ost,
men gør den mere amerikansk.
Vi ændrer dem, og så ankommer vi til øen
i meget amerikanske biler.
Han bliver så glad.
Nu kan jeg kun tænke på en ørn af ost.
To dage senere...
...satte vi ud på den 320 km lange rejse
til hr. Wilmans ø på Hebriderne.
NORTH UIST YDRE HEBRIDER
i vores nymodificerede biler.
Lad mig forklare, hvad jeg har gjort. Jeg fokuserede på reparationer.
Jeg har repareret vinduesviskeren.
Jeg brugte vandløst kølervæske til at løse overophedningen.
Og så... Hvis man ser nøje efter foran,
har jeg sat en enorm kompresser på, som man kan se på køleren.
Det giver godt 100 hestekræfter ekstra.
Og efter at have sat kompressoren i den ende
manglede den visuel balance
for at blive en sammenhængende helhed.
Så jeg satte en vinge på bagenden som på en Plymouth Road Runner.
Hej, seere.
Jeg har forvandlet min Cadillac Coupe DeVille til en lowrider.
Syv cm lavere foran. Fem cm lavere bagved,
opnået med affjedring fra en Land Rover Defender.
En 2,5 tommers direkte, sidemonteret udstødning.
Det var allerede en meget fed, meget afslappet bil.
Nu er den endnu federe og mere afslappet.
Jeg overdrev måske lidt med sænkningen.
Den har nu dæk med hvid skrift på, og det fungerer.
Jeg har også løst mine kraftproblemer ved at tilføje en kvælstofblanding.
Det er ligetil.
I stedet for at blande benzinen med almindelig luft før indtaget,
blandes den med en blanding af kvælstof og ilt.
Lad os prøve. Jeg aktiverer systemet med en kontakt.
Jeg åbner tanken.
Og tryk!
Hvorfor gør det slet ingen forskel?
Har du foretaget andre ændringer af brændstofsystemet
end at sætte kvælstofflasken i?
Ja.
Hvad har du gjort?
Mange ting.
Han har ikke gjort det, vel?
Har du ændret på timingen?
Jeg har avanceret den.
Hvad ville der ske, hvis jeg ikke ændrede timing
eller sådan noget?
Jeg tror...
Ja, du ville have gjort blandingen tynd og smelte stemplerne.
Jeg får udsigt fra første paket til eksplosionen,
hvis jeg kan se den for min kompressor.
Kan du se udenom den? Er din kompresser faktisk i vejen?
Kun i visse retninger.
Hvis jeg ser fremad, er den i vejen, ja.
Han kan ikke se.
Senere opdagede jeg et andet problem, som ændringerne havde forårsaget.
Det er mit dæk.
Lyden af mine dæk, der skraber mod karosseriet.
Jeg har virkelig kvajet mig.
Vi fortsatte rejsen nordpå
mod det skotske vejrs bekendte baggrund.
Gud har virkelig kvajet sig med Skotland, ikke?
"Se. Det er mit bedste arbejde.
"Og nu regner det konstant."
Han lavede noget smukt og dækkede det med et pjaltet lagen
i form af vejret.
Det er interessant, at i islam
kan kulturgenstande ikke være perfekte, Det er Guds domæne.
I den kristne kultur tænker man,
at Gud introducerer ufuldkommenhed og fejl i verden,
så vi ikke blændes og drives til vanvid af dens skønhed.
James, sender dine udstødningsrør dampe ind i kabinen?
Han lagde ud med at sige: "Det er interessant, ikke?"
og fortsatte derefter med noget uinteressant i ti minutter.
Efter en tid stilnede regnen af,
hvilket betød, at vi kunne nyde den skøn udsigt...
...mens Hammond reparerede sin bil.
-Hvad så? -Der er en revne i benzintanken.
Det kan man vist ikke nægte.
-Kan du nå ned op til den landsby? -Sikkert.
De har garanteret et svejsecenter for benzintanke.
-De er svære at svejse. -Man skal være forsigtig.
Jeg skal finde noget at stoppe den med.
Tape? Gaffatape?
Interessant forslag, fordi benzin opløser de fleste klæbemidler.
-Ja, det er interessant. -Tyggegummi?
I mellemtiden forbløder min bil.
Efter at have løst problemet med mit nikotintyggegummi...
...holdt vi op med at kigge på udsigten og kørte ud i den.
Jeg kan virkelig godt lide den her bil og dens udseende nu.
Jeg har altid elsket udseendet. Nu elsker jeg det endnu mere.
Den er enormt behagelig, og der er et Cartier-ur,
der er så smukt.
Det ur bevæger mig.
Det bevæger mig med sin skønhed.
Hvor mange biler fra vores programmer har vi beholdt?
Jeg beholdt Oliver, Opel Kadet'en.
Jeg har beholdt Alfaen, Bentleyen og Excellenten.
Jeg har kun beholdt min strandbuggy.
Det er ikke mange ud af flere hundrede.
Jeg ved, hvad du pønser på.
Jeg vil have den her Lincoln i mit liv.
Jeg vil ikke opgive min Riviera. Jeg elsker den.
Hvad med Cadillac'en?
Jeg må indrømme, at den måske har charmeret mig lidt,
og at jeg faktisk elsker den, især nu hvor det er en lowrider.
Som dagen gik på hæld, fandt vi det nærmeste slot at sove på.
Og den aften besluttede Hammond og jeg at erstatte James' hjulskærm.
Og næste morgen var han meget taknemmelig.
Clarkson!
Det er et særdeles usselt stykke arbejde.
Vent nu lige.
To amerikanske stjerner på din amerikanerbil.
-Præcis. -Den er forbedret.
I kunne da have forsøgt at få den til at passe. Hvad...
I bare mast
grimme, selvlåsende stjerneskruer ind i min Cadillac.
Det er flot.
Vi fortsatte turen mod hr. Wilmans amerikanske ø
og fandt en vigtig vejstrækning for nationens bilentusiaster.
Dette er Storbritanniens Stelvio-pas.
Applecross.
Det hedder det.
Det er en mulighed for at finde ud af,
hvordan vores biler klarer en alpevej.
Det bliver videnskabeligt.
Jeg er enig. Et videnskabeligt eksperiment.
Så er det nu.
Åh gud. For pokker.
Der har vi et problem.
Jeg kan ikke se ud, fordi ruden bliver dugget.
Og vinduesviskeren virker ikke.
Men selv hvis jeg kunne se ud,
blokerer kompressoren for synet.
Jeg kan intet se.
Ja...
Den her specifikke amerikanske bil kæmper en lille smule
med den her specifikke del af Storbritannien.
Jeg nærmer mig hårnålesvinget.
Jeg forbereder mig mentalt på udfordringen.
Her kommer det.
Jeg bremser pænt.
Hun kom rundt!
Tågen er tyk.
Du godeste.
Hvad?
Hvordan endte vi med at køre i den modsatte vejbane?
Vi er ved at køre ind i en sky.
Til sidst nåede vi toppen af passet,
steg ud for at se den berømte udsigt...
...og kørte derefter ned igen.
Lort, jeg er kørt af vejen!
Sådan. Nå...
Da jeg tænkte i morges:
"Lad os køre op ad det kringlede bjerg i vores todørs V8-coupeer,"
så jeg ikke det her for mig.
Jeg burde have vidst det, da jeg tog duffelcoat på.
Man ser ikke Formel 1-kørere i duffelcoat, vel?
Senere den dag nåede vi øen Skye.
Og efter at have krydset den
kørte vi om bord på en færge til øen North Uist.
Og undervejs
kastede vi os ud i lidt let automobil-filosofi.
Det sjove er,
at når man ser nogen i en amerikanerbil i Storbritannien,
ved man alt om dem.
Man ved, at de støtter Trump.
De har et sydstatsflag i garagen.
De drikker kun Bud.
Når man ser nogen i en Fiat, tænker man ikke:
"Han laver fagter med armene og har et sært forhold til sin mor."
Eller i en Volvo: "Han ruller nøgen rundt i sneen med sine naboer."
Præcis.
Man antager ikke ting på grund af bilens nationalitet.
Men det gør man absolut med en amerikanerbil.
Du har helt ret.
Rent hypotetisk: Hvis du så en klassisk Mustang,
en mørkegrøn én, og den blev kørt af Richard Hammond,
hvor man kun kunne se hans ansigt,
ville man tænke: "Han har cowboystøvler på."
Og det har han.
Det eneste, han ikke gør, som han burde
som amerikanerbilentusiast,
er at spille golf.
Tja...
Hvad mener du med det?
Tja...
Vil du gerne sige noget?
Jeg hedder Richard Hammond, og jeg har taget golftimer for nylig.
-Seriøst? -Ja.
Jeg har købt et sæt golfkøller, og jeg har taget timer.
To gange om ugen på den lokale golfbane.
Hvorfor er du begyndt at spille golf?
Mine venner nyder det meget. Så jeg tog med og prøvede det.
-Det er virkelig svært. -Jeg er ikke interesseret.
Så jeg tager timer.
Jeg havde en ret interessant tankeproces
om amerikanerbiler, og pludselig er min dag ødelagt.
Nogen, som jeg har nydt at arbejde med
i de sidste femten år, viser sig
at være mærkelig.
Heldigvis blev samtalen afbrudt på det tidspunkt,
fordi vi havde nået
den ekstraordinære ø North Uist.
Vi er på en af De Ydre Hebrider.
Det er på den næste ø, at hr. Wilman
har opbygget et fællesskab af amerikanerbilentusiaster.
Jeg er spændt på ideen om at sted, hvor vi kan køre i vores amerikanerbiler
uden at skamme os.
Det er ligesom nudister.
De vil løbe rundt uden tøj på,
men det kan man ikke, når alle andre har tøj på.
Man ville flove sig.
Så de finder ligesindede, hvor alle gør det samme.
Til sidst nåede vi kysten på den anden side af øen.
Det er smukt. Se.
Det er kønt.
Hvad fanden er det for noget?
Hvad er det?
Mon det er en midlertidig scene eller siddepladser?
Det er plastik i havet, ikke?
-Det er meget plastik. -Se.
Måske skal det genbruges efter COVID
-til musik... -Venner?
-Det er skyllet op... Hvad? -Besked fra hr. Wilman.
Det er den ø, han har opbygget fællesskabet på.
Og den spidste tingest er nok en del af det.
-Kan I se det? -Derovre?
Ja.
Men for at nå over til øen skal vi bygge en bro af det der.
Er det en ponton, tror du?
De ser ud til at kunne flyde.
De kan da ikke bære en bil, vel?
Måske hvis der er nok af dem.
Så de...
De her er koblet sammen, se...
Det er en af dem her.
Ja, det er skruer.
De kan skrues sammen.
Det er et helvede.
Det er et kæmpe byggesæt!
Jeremy, det er din fødselsdag og jul på samme tid!
Hvor meget bredere end bilen skal det være?
Hvor mange har vi?
Og vi skal langt.
Alle bilerne er to meter brede.
To, tre, fire, fem, seks, syv, otte, ni.
Lige under ti fod.
Svarer din fod til en fod?
Det ved jeg ikke.
I mellemtiden tænkte jeg mere på, hvordan fællesskabet så ud.
Jeg gætter på... Jeg prøver at tænke på, hvad der er.
Der er et motel med to senge på hvert værelse,
der er alt for store og med bordeaux sengetæpper.
Der er en sportsbar med et utal af skærme,
der viser noget forskelligt, men alligevel ikke.
Alle snakker i "liften."
-"Elevatoren." -Ja.
-Dejligt. -"En fornøjelse."
-Det siger man i Amerika. -De siger godmorgen.
Du har lige mødt mig.
-"En fornøjelse"? -Jeg nyder at snakke.
Fordi du er amerikaner...
Vi kom i sving med arbejdet...
I med møtrikken.
Det må være strammerdimsen.
...der kun stoppede grundet James og mit skænderi.
Det vil aldrig virke.
Jo. Jeg har beregnet...
-Cirka. -Havet er ligeglad med matematik.
-Pjat. -Tror du, det vil virke?
Nej, egentlig ikke.
Jeg lægger den.
Åh gud.
Ja, den er sikret.
-Godt. -Du har pisset i dine gummistøvler.
Ja. Det her er meget mandigt, ikke?
-Det her? -Ja.
Enig.
På vores bestræbelsers tredje morgen
havde vi nået det punkt, hvor vi måtte låne en båd af en lokal.
Hvad?
Her er sagen. Vi har bygget den her del.
Hammond kommer herhen med båden.
Og så trækker vi den til enden af det, vi har bygget,
og kobler den til den nye sektion.
Det var en simpel plan, men så viste det sig,
som Hammond aldrig havde brugt en påhængsmotor.
Træk i snoren!
Hvor er snoren?
-Den er i toppen... Træk i den. -Jeg har den.
Det virker! Hvordan får jeg den til at bevæge sig?
Drej på dimsen. Sådan.
HMS Hammond er på vej.
I dit eget tempo. Når du kan.
Er du klar?
Første job, sur den fast.
Perfekt. Træk mig med.
Kom så. Kraft i.
Jeg holder det ikke ud.
Du trak fiskestangsholderen af.
Det var ikke mig. Bandt du den...
Jeg bandt den ikke til fiskestangen, din tåbe.
Er du klar? Vi sætter i gang.
Hammond vender på hovedet igen.
Hvad i... Kors. Hvordan har han...
Jeg haler dig ind.
Underligt nok ville ingen låne os en båd efter det.
Så vi var nødt til at trække den nye sektion på plads ved håndkraft.
Se, jeg flytter hundrede meter bro alene.
Vand er virkelig glat, ikke?
Jo.
Klar? Se den tillægning. Mageløst.
Arbejdet fortsatte resten af dagen.
Jeg er nødt til at trække det her hjørne ind, ikke?
Sådan.
Indtil vores snorlige bro var færdig sent på eftermiddagen.
Og eftersom James var den eneste, der mente, at det ville fungere,
besluttede Hammond og jeg, at han skulle køre først.
Temperatur og tryk er fine.
Hvad er chancen for, at han når over?
-Minimal. -Ubetydelig.
Åh gud. Vejen flytter sig foran mig.
Gud, se, hvordan den bevæger sig!
Den synker faktisk, mens han kører.
Jøsses.
Det er underligt.
Venner, jeg må indrømme, at det føles lidt farligt.
Det er ni meter dybt vand,
-han kører over. -I en Cadillac.
Ja, det er dybt.
-Dybt nok til at sluge min båd. -Ja.
Lort.
Jeg tror, min udstødning slæber mod bunden.
Nu ramler jeg ind i min egen bro.
Jeg tror, han går på, hvor den synker.
Det her er sjovt.
Jeg tror ikke, I kan se det,
men på den side har hjulene kollapset
et af de her elementer hver.
Så jeg kolder mod klodserne.
Og på den anden side rammer udstødningen nu bunden,
og enden af den er klemt fast i sammenføjningen.
Den sidder helt fast.
Der er en løsning, men du er ikke parat til det.
Hvad er det?
Kør ud og hjælp ham.
Det ville betyde fire tons amerikansk land-yacht
på samme stykke plastik i havet.
Men da James var nu en kæmpe bordeaux forhindring for vores succes,
havde vi intet andet valg.
Giv gas, sæt farten op.
Lort, bagenden synker.
Jeg har røven helt i bund. Jeg kan dårligt se noget.
Jeg kan se Thunderbird 2 nærme sig.
Luft.
Fungerer.
Du er nødt til at give mig et godt skub og fortsætte.
James May, her kommer jeg.
Det virkede ikke. Lad os prøve noget andet.
Jeg bakker, ikke?
Og så laver jeg en bølge.
Ja?
Og når den bølge løfter bagenden af din bil, giver du gas.
Her kommer den.
Kør, kør, kør.
Pik og patter.
Hammond, giver du lidt assistance?
Jeg er vist på broen.
Gid jeg kunne se lidt mere ud.
Uha.
Jeg vil ikke ned i det vand igen.
Bilisten mest tilbøjelig til ulykke gjorde det uden problemer.
Jeg er her nu. Kan jeg hjælpe?
Jeg har fået en genial idé.
Sig frem.
Hvis vi begge to kørte hurtigt mod ham og bremsede for at skabe en bølge,
ville det måske løfte ham nok.
Eller øge presset og ødelægge broen.
Men det er vores eneste chance.
Jeg er klar. Bare sig til.
Det er virkelig... Det kræver præcisionskørsel.
Jeg er klar.
Hammond, er du klar?
Jeg er klar.
Min bil starter ikke.
Åh gud.
Hvad?
Jeg er kødet i en inkompetencesandwich.
Det er okay. Den er startet.
Mine herrer, vi er klar.
Om tre, to, en, nu.
Jeg bremser nu.
Kør, kør, kør.
Ja!
Det virkede sgu.
Rigtig godt. Tak.
VELKOMMEN TIL HAMMONDSBURG BEFOLKNING: 7 MILLIARDER
Det må jeg sige! Mit folk har anerkendt mig!
Det er nok hr. Wilmans værk.
Ja, det er.
Jeg glæder mig til at se fællesskabet.
Vi leder velsagtens efter en amerikansk by.
Det ligner Oklahoma.
Se lige.
Køer.
Det var en bemærkelsesværdig rejse tværs over Skotland,
tværs over Skye, tværs over...
Jeg er nødt til at stoppe. Der er advarselslys og det hele.
Der er noget galt. Min bil lugter...
James, vi er bogstaveligt talt...
Det ved jeg, men jeg vil ikke fejle 90 meter før vores fællesskab.
Jeg vil ankomme ærefuldt. Bare giv mig et par minutter.
Hvordan har han formået at ødelægge den på de sidste 90 meter?
Sikken kvajpande.
Jeg kan ikke åbne kølerhjelmen.
Hammond, jeg har fået en idé.
Vi kan intet gøre for at hjælpe,
så lad os kigge på den spidse bygning derovre.
Med glæde.
Fremad.
Det mener du ikke. Kom nu.
Den vil ikke starte.
Så de er begge to brudt sammen 90 meter fra målstregen.
Lad os tænke os om.
Min vil...
...og kan. Sådan.
Efter en kort køretur...
...ankom jeg til vores fællesskab.
For pokker da.
Hr. Wilman har haft travlt.
Se!
Laser Quest. Multiplex.
Se, en sportsbar!
Og 5G på min mobil. Hvordan er det muligt?
Underligt.
Er det en MG?
Hvad laver den her?
Godaften, bartender. Jeg vil have tre store Budweiser med ost, tak.
Til sidst blev jeg gjort følge af mine kolleger.
Mine herrer! Jeres øl venter.
Og der er det!
Vent. Pause. Bare nyd øjeblikket.
Ja, jeg ved godt, hvad du mener.
Budweiser! Der er du!
De havde kun Tsingtao.
-Virkelig? -Ja.
-Hvad med en Miller? -Nej, kun Tsingtao.
Lad os få noget at spise.
Ja, mad.
Mad, her. Se... Tænk, at hr. Wilman har lavet det her.
-Jeg er hjemme. -Virkelig.
-Min Buick Riviera holder udenfor... -Ja.
-Og jeg er herinde! Alt er godt. -Ja.
Det er svimlende.
Jeg har lyst til... Bøf og skaldyr?
Nej, vent.
Monterey Jack. Jeg vil have Monterey Jack.
SURSØDT SVINEKØD - FUGLEREDESUPPE
DYBSTEGT KYLLING
KYLLINGETESTIKLER - STEGTE RIS
Hvad?
NUDLER
Venner,
det er ikke kun menuen.
Intet herinde føles helt rigtigt.
Det er underligt.
Stedet har kun haft åbent i en uge.
Og samtlige ting herinde er allerede...
...kinesiske.
Og med den frygtelige skuffelse er det tid til at runde af.
Vi vender tilbage. Vi ved ikke hvor eller hvornår, men det gør vi.
Vi ses da. Tak, fordi I så med. Farvel.
Tekster af: Anders Langhoff
Kreativ supervisor Lotte Udsen